o žlázách Holothyridù. 29 



citovati vetu Heymonsovu: „Bemerkeuswerth ist die Thatsache, dass 

 die verschiedenen zusammengesetzten Drüsen (příústní žlázy u Scolo- 

 pendry) einen unverkennbaren Zusammenhang mit Extremitäten auf- 

 weisen." (Heymons, Scolopendra; p. 102),. Možno míti za to — po 

 dobně předpokládá Heymons pro myriopody — že püvodnö každý pár 

 okončin opatřen byl jedním neb dvěma páry ektodermalných či cruralných 

 žláz. Žlázy ty původně vyúsťovaly úplně isolované na každé okoncině. 

 Žlázy příústní a cruralní budou tedy homologické. U Holothyra pů- 

 vodní ten stav jest zachován, až na to, že žláza maxillarní spojuje 

 se se žlázou cheliceralní a u prvého páru noh nemáme žlaz cruralních. 

 Jest tedy Holothyrus v této věci jediným dosud známým typem roz- 

 točů, jenž jest původnímu stavu — ať už primerně či sekunderně — ■ 

 nejbližším. Žlázy cruralní jsou i posicí i skladbou úplně podobny 

 žlázám těm u Onychophor, jak zvlášť popsáno od Pübcella a Evansb. 

 Nápadným zjevem jest, že u prvého páru noh, kde vyúsťuje žláza 

 coxalní — tutéž posici ústí nalézáme u Pedipalpů, kdež podle 

 nových zkoumání Bornerových jest žláza coxalní jednoduchou rourou, 

 morfologicky třetímu páru extremit (z^z prvé noze) náležející — ne- 

 nalézáme cruralných žlaz. Že konečný váček podle celého vzhledu 

 nutno homologisovati s coelomovým váčkem konečným na coxalní 

 žláze, na př. opilionidů (Faussek, Loman), a s tímž útvarem na skořa- 

 pečných a tykadlových žlázách crustaceí (Vejdovský, Loško), jest 

 z celé skladby váčku a vztahů jeho k ostatní žláze na prvý pohled 

 a bez další debatty saraozřejmo. Téžko lze však rozhodnouti, jakého 

 původu je žláza sama, do jaké míry účastní se tu ektoderm a ele- 

 menty původu mesodermalního. Jak už praveno, jest zajímavým fakt, 

 že u prvého páru noh není žláz cruralních, dále to, že skládá se 

 žláza coxalní ze dvou stejně, aspoň z větší části stavěných větví. 

 Z dalších pak okolností, že buňky žlázy coxalní, aspoň před svou 

 differenciací jsou podobně složeny, jako buňky žlaz cruralních a že 

 na vývodu nelze rozeznati přesných hranic, kde počíná vlastní žláza 

 a končí vývod, kloním se k názoru, že většina žlázy coxalní, aspoň 

 celá větev vedlejší a větev hlavní až ku konečné části jest ektoder 

 malního původu a tudíž homologická se žlázami cruralními a že vnikla 

 část ta původně splynutím obou cruralních žlaz. Jest ovšem samo- 

 zřejmé, že definitivní výklad podati může jen ontogenèse. Pro náš 

 výklad mluví analogické poměry u crustaceí (Bučinsky, Waite, Vej- 

 dovský), proti nálezy Leredinského u opilionidů a Brauerovt u skor- 

 piona, který praví, že „mit grosser Wahrscheinlichkeit eine Betheiligung 

 des Ektoderms an der Anlage dieses Organs nicht anzunehmen ist." 



