o nepbridiích Xerobdelly Lecomtei v. Frauenfeld. \1 



Za to dlužno uvésti, že konstatoval složitý plexus krevní v části 

 žlaznaté, ježto každcá buňka objata je kličkou cévy červenou krevní 

 tekutinu vedoucí. Vnitrního otvoru do dutiny coelomové není. (Tuto 

 otázku jsem ostatně probral v části předchozí, tak že vlastně zby- 

 tečno je znova jí připomínati, ale k vůli úplnosti mínění jednotlivých 

 autorů též uvedu.) Lang (1881) ve své srovnávací práci Platheîminthû 

 s Coelenteraty a Hirudineemi snaží se vyložiti spojení sítě kanálků 

 zmíněných, jež počátek kanálu vývodního objímají. Spojení to u Hi- 

 rudo děje se pobočnými kanálky již do vývodu ústí. Tyto postranní 

 kanálky konstatoval u Rhynchobdellid Schdltze (1883). Vykládá ex- 

 kreční apparat u Hirudo a Aulostomum, dále u Nephelis a Clepsine 

 (Glossosiphonia). Schultze shledal tutéž síť kanálků intracellulárních 

 u Gnathbdellid, ale spojení její vykládá jinak než Lang: síť ka- 

 nálků sbíhá se ve dvě větve, jež se pojí v kanál vývodní. Popisuje 

 tutéž síť cévní ve žlaznaté části nephridia jako Boubííe. Segmentální 

 orgán Clepsine a Nephelis skládá se z jediného kanálu intracellulár- 

 ního, do něhož ústí v žlaznaté části krátké postranní kanálky. Vesica 

 terminalis je přítomna u všech vyjma Glossiphonie. Vejdovský (1882, 

 1883) popsal nephridia embryonálních stadií Clepsine, Hemiclepsis a 

 Nephelis. Nephridium těchto rodů tvoří jednoduchý, dlouhý, nepravi- 

 delně vinutý kanál intracellulární, jenž v každé buĎce, jíž prochází, 

 přibírá jemné kanálky postranní. Vesica terminalis je přítomna ve 

 všech případech. Dále shledal, že u Hirudo medicinalis a Aulo- 

 stoma gulo jsou exkreční orgány opatřeny plexem krevním, jenž 

 u Glossiphonie, Hemiclepsis a Nephelis neexistuje. Důležito je, že 

 tento autor podává vysvětlení exkreční funkce nephridií, jehož došel 

 u Hemiclepsis marginata: „Shledali jsme, že postranní lakunovité 

 laločnaté větvičky druhotné mění každou dobu svůj zevnější tvar, což 

 patrně souvisí s naplňováním a vyprazdňováním se výměšné tekutiny. 

 Již z tohoto fakta dalo by se souditi, že jsou to stěny žlaznatého 

 orgánu, jež onu tekutinu vyměšují a vyprazdňují pomocí druhotných 

 kanálků do centrálního vývodu . , . " Boürne (1884) doplňuje své 

 zkušenosti a Schultzovy. Nephridia pijavek jsou stavěna tak, že po- 

 čínajíce nálevkou přecházejí ve žlaznatý lalok, jenž zatáčí se do kruhu 

 jednou, pak kanálky intracellulární spojivše se ve dvě větve přechá- 

 zejí ve vývod. Tento tvoří ještě dva závity a rozšířiv se ve vesicu 

 terminální vychází na venek. Tyto tri závity nephridia shledává 

 u všech Hirudinei. Naproti tomu Bolsius (1889 — 1892) podává sché- 

 mata zcela odchylná. Pro Hirudo kreslí je co kompaktní žlázu troj- 

 dílnou: 1. partie supérieur à canaux en treillis, 2. p. moyenne à ca- 



