o nephridiich Xerobdelly Lecomtei v. Frauenfeld. ig 



Mikroskopická skladba jednotlivých částí nephrili- 

 ■ ^ álních: 



Klubko žlaznaté: Část^. 



Elementy klubka žlaznatého jsou dvojího — respektive trojího 

 druhu počítáme-li mezi né též kapilláry bohatého plexu krevního, 

 který hojně všechny části klubka žlaznatého protkává, tak že jsou 

 ve všech intercellulárních prostorech zastoupeny a každá buňka 

 zmíněného klubka přichází ve styk s kličkou krevní kapilláry. Ne- 

 hledíme-li k těmto, jsou vlastní komponenty této části perforované 

 buňky dvojího druhu. (Tab. ob. 1., 2., 3.) 



Zmíněné buňky jsou tvaru kulovitého původně, však následkem 

 těsného styku vzájemného polygonální. Jedny tvoří uniseriáluí pro- 

 vazec, jenž chová vnitru svém široký kanál vývodní (Kv). Kolem 

 něho jsou seskupeny růžicovité buňky druhé kategorie. K těmto 

 obrátíme zřetel nejprve^ ježto jsou vlastním počátkem celého apparátu 

 exkrečního. Jsou to buňky jak řečeno kulovité o průměru kolísajícím 

 mezi 9 ,« a 15 /*, mnohdy však bývají i širší a průměr dosahuje 

 v tom případě 18 ft. Jádro je v nich kulovité více méně centrálně 

 uložené. Obsahuje hojnost chromatinu nepravidelně rozptýleného po 

 sítivu jaderném. Nukleolus následkem toho bývá nezřetelný. Velikost 

 jader nebývá veskrze stejná. Průměr měří obyčejně 4—5 í*, nanej- 

 výše bývá 6 /i. Plasma, jež jádro obklopuje je hustá, světlá, ale 

 obsahuje hojnost temně se barvících zrnéček, jež jsou ve středu 

 buňky jen v malém počtu, za to k periferii se hojně zmnožují, tak 

 že tvoří na periferii temněji zbarvenou vrstvu. Též jsem pozoroval, 

 že zrna plasmatická bývají v této první zóně velmi často poněkud 

 hrubší. To bylo zvláště v těch místech, kde se k buňkám přikládaly 

 kapilláry krevní (Kap). Tinkce těchto zrnek je na praeparátech 

 Heidenhainských hluboce černá. Jen jednou jsem zpozoroval zvláštní 

 odchylku ve strukturo plasmy, jak ji znázorňuje na tab. fig. 3. Jedoa 

 z buněk popisovaných má plasmu dokonce žíhanou. Obsahuje temné 

 zbarvené „trabecule" radiálně uspořádané. Ježto však tento případ 

 jest ojedinělý, soudím, že dlužno jej považovali za pouhý artefakt. 



Plasma popsaných buněk je perforována četnými kanálky — 

 kanálky to intracellulárními, jež se hojně rozvětvují a prostupují 

 z buňky do buňky, ale jen v těch místech, kde se buňky bezpro- 

 středně stýkají. Lumen kanálků je velmi různé. Hlavní z těchto 

 kanálků, jež procházejí z buňky do buňky, mají průměr o 1'2 až 

 2-3 [i. Z těchto však vybíhají v každé buňce jemné větve o průměru 



