22 lí- Fr. Schuster: 



Ježto tyto kanály, o něž nyní běží, mají zhusta lumen silně sploštělé, 

 někdy docela štěrbinovité, soudím, že splošténí způsobeno bylo asi 

 násilně prudkým stahováním svalstva při usmrcení zvířete. V partii 

 předešlé nemohlo k takovému splošténí dojíti^ ježto kanál vývodní je 

 obklopen kompaktní massou žlaznatých buněk, kdežto kanál této části 

 (B) takového „ochranného" prostředku neměl. (Tab. fig. 1, 2, 6) 

 Soudím, že snad tím se nedopouštím chyby, považuju-li lumen obou 

 ostatně přímo souvislých kanálů za stejné. Co se týče histologické 

 skladby kanálu tohoto, dlužno poznamenati následující: Jádra jsou 

 sploštělá, velikosti asi stejné jako v buňkách svrchu popsaných. Menší 

 průměr 4 ft, větší průměrně 6 ^. Nukleolus bývá velmi zřetelný, ku- 

 lovitý excentricky v jádře uložený (Tab. fig. 6), chromatin je 

 opět hojnou měrou rozložen po sítivu jaderním. 



Zvláštní zřetel dlužno věnovati plasmě těchto buněk. Barví se 

 velmi hluboce haematoxylinem, ovšem ne veskrze stejně. Dle různé 

 tinkce možno v ní konstatovati tři vrstvy povahy od sebe zcela od- 

 chylné. Tyto vrstvy možno velmi dobře rozeznati při silných zvět- 

 šeních (Tab. fig. 6). Vrstva zevní obsahuje hojné radiárně uspořádané 

 „trabecule" velmi silné, dosahující často dosti značné délky. Rozložení 

 jejich bývá velmi různé. Brzy jsou krátké a velmi pravidelně uložené 

 ve stejných distancích od sebe, při čemž tlouštka jejich je stále stejná, 

 brzy jsou opět značně protáhlé, jedny silné varikosní, druhé slabé, 

 skoro nezřetelné. V tomto druhém případě bývají velmi nepravidelně 

 rozloženy. Tato vrstva tvoří více než polovinu celého těla buněčného. 



Vrstva střední ze všech tří nejnižší obsahuje jemné tečky i velmi 

 hrubá zrna, jež obyčejně převládají a tím způsobem nabývá tato vrstva 

 v některých místech tinkce nejtemnější, tak že je i při menších zvět- 

 šeních patrná. V této vrstvě jest uloženo jádro. V tom případě ovšem 

 se tato značně rozšíří. 



Vnitřní vrstva zaujímá asi třetinu celého těla buněčného. Chara- 

 kter této zóny je úplně odchylný od obou předešlých. Co tinkce se 

 se týče, je ta vrstva nejsvětlejší ze všech tří. Plasma je jasná a zase 

 žíhaná, ale tak jemně, že paprsky ty lze pozorovati jen při velmi 

 silném zvětšení. Vnitřní okraj buňky, t. j. stěna kanálu, je dosti ne- 

 určitě vyznačena, nemá žádné stopy po kutikule, čímž se podstatné 

 liší od kanálu vývodního v oddíle prvním. 



Také tato část je prostoupena velmi četnými kappillárami, což 

 by nasvědčovalo tomu, že tato část kanálu nephridiálního má nejen 

 za úkol odváděti exkrety části první, nýbrž také sama do jisté míry 

 exkretoricky funguje. 



