o nephridiích Xerobdelly Lecomtei v. Frauenfeld. 23 



Část žlazn atá {C\ 



Tento oddíl (tab. fig. 3.). je dutina různého tvaru^ velmi Často rozvět- 

 vená. Steny její tvoři žlazaatý epithel. Tam kde je lumen dutiny úzké, na 

 přechodu z 5 do C a pak také na přechodu ze žlázy C do terminálního 

 váčku, tvoří steny jednoduchý kubický epithel (fig. 10). Čím dále do 

 vnitra, tím více přibývá na výšce těmto builkám, protahují se da výšky 

 a seskupují se těsněji navzájem, tak že posléze nabývají tvaru syncytia 

 a jenom četné kapilláry, jež intercellulárnírai prostory probíhají, naz- 

 načují hranici buněk. Dutina žlázy této je v nephridiích v přední 

 polovině těla uložených velmi redukována, tak že má tvar četných 

 silně rozvětvených kanálků (tab. fig. 8). Fig. 7. znázorňuje nejjedno- 

 dušší útvar těchto buněk. Jsou to především buňky kubické a mezi 

 těmi vyrůstají některé do podoby hruškovité. Na basi jedné každé 

 buňky je hyalianí plasma, jež chová jádro. Toto je eliptičné ne příliš 

 sploštélé, má excentrický nukleolus a hojnost zrnek chromatických 

 nepravidelně po jádře rozložených. Plasma v druhě polovině buňky 

 je tmavá následkem toho, že zrnka plasmatická se hojně barví 

 haematoxylimen. Tato část buňky obsahuje kanálky, jež se sjednocují 

 v jeden výsledný, který vede do společné dutiny. Dutina ta je v ne- 

 phridiích druhé polovice těla nápadně veliká, tak že i při nepatrných 

 zvětšeních je velice zřetelná (schéma v textu obr. 3), rozbíhá se 

 zpravidla v několik značnějších větví. Výběžky, jež i tyto větve od 

 sebe oddělují, jsou složeny z buněk nápadně protáhlých, jejichž ka- 

 nálky jsou velice dlouhé a jádro leží pak na nejzazaím konci buňky 

 (tab. fig. 8.). V tom případě nemůže býti ovšem ani řeči o nějaké 

 pravidelnosti formy buněčné. 



Nikde není tak těsného styku mezi jednotlivými elementy žiaz- 

 natými jako v tomto případě. Prostory intercellulární jsou redukovány 

 na minimum, tím ovšem cévy krevní nabývají charakteru velejemných 

 kapillar, jež však jsou mnohem četněji zastoupeny, nežli v obuu 

 dílech předešlých. Namnoze jsou buňky ty cele obklopeny uzounkými 

 lakunami krevními, a jsou to jediné tyto, které tvoří markantní hra- 

 nice mezi jednotlivými buňkami a dávají na jevo, že zde nemáme co 

 činiti se žádným syncytiem, jak by se mnohému na prvý pohled 

 zdálo. Lumen kapillar, pokud je bylo lze měřiti, dosahovalo často 

 méně než 0-2 ft. Připojení žlázy této ke kanálu předchozímu je bez- 

 prostřední. Kanál B přechází přímo v dutinu žlázy C, jakž patrno 

 ze schématu. Kanál B ponenáhlu zachází do okrsku žlázy C a za- 

 sáhnuv do hořejší třetiny její (v nephridiích přední poloviny těla) 

 rozvětvuje se a stěny těchto větví nabývají charakteru, jaký popsán 



^ 



