o nephridiích Xerobdelly Lecomtei v. Frauenfeld. 31^ 



Srovnáme-li toto pozorování za živa provedené s Bolsiotými skizzami 

 dle praeparátu řezových provedenými, musíme uznati, že tu je jistý 

 vztah mezi „trabeculemi Bolsiovými a výmešnými kanálky pozo- 

 rovanými Vejdovským. Myslím, že plným právem možno považovati 

 ony trabecule za velejemné kanálky, jež v tomto případě jsou vyplněny 

 haematoxylinem. Že podobný význam výměšný mají též u Xerobdelly, 

 soudím z toho, že se objevují zvláště tam ve velikém množství, kde 

 se k buňce přikládá kapillara krevní. Má patrně tato část duetu 

 nephridiálního taktéž význam exkreční. 



Co se týče části třetí, nebylo dosud ničeho podobného v litera- 

 tuře Hirudineí se týkající popsáno, pročež nepřísluší, abych se v této 

 stati o ní znova rozšiřoval. 



Připojení vesiky terminální je poněkud odchylné od oněch, jaká 

 popsána v literatuře. Obyčejně vývod žlázy bývá ostře ohraničen 

 vzhledem k této. U Xerobdelly, jak jsem na příslušném místě popsal, 

 je přechod ten nenáhlý, ba vesica terminální, mívá i ve své hořejší 

 části ještě stěny charakteru žlaznatého. Rozdělení vesiky sphincterem 

 ve dvé není ničím novým. Podobný útvar popsal Bolsids (1889) n 

 Hirudo medicinalis. 



V stavbě vývodu vnějšího jeví se také odchylka, a sice v tom,, 

 že kutikula sahá do vývodu dosti hluboko, jak jsem na příslušném 

 místě popsal. 



Plexus krevní popsán již v dřívějších pracích Hirudineí se tý- 

 kajících specielně Gnathohdellid. Tak pozorován na praeparátech 

 (BouRNE, ScHULTZE, BoLsius) Í za živa (Vejdovský). Toliko nápadně 

 veliká lakuna, jakou jsem shledal u Xerobdelly, je novým zjevem. 



Xerobdella druží se k oněm Hirudineím, jež infundibula naprosto 

 postrádají. 



Zbývá ještě jednu zvláštnost, již jsem u Xerobdelly konstatoval, 

 uvésti v souhlas s literaturou. Jde tu o zjevné splynutí prvního páru 

 nephridií s druhým. Jak řečeno, má první pár nephridií první a druhou 

 část klubka žlaznatého společnou s nephridií páru druhého, toliko 

 třetí část je u obou stejně vyvinuta. Spojení pak sprostředkuje zmí- 

 něný kanálek. Není to konečné první případ. Oka (1894) pozname- 

 nává o praeclitellárních nephridiích Glossiplionia complanata a hete- 

 roclita toto: „Das erste Paar besitzt nur noch die im VII. Segment 

 gelegeue äussere Öffnung; die Hauptmasse ist stark reduciert und 

 ^ besteht nur aus einem Stück Rohr, welches mit dem Nephridium im 

 lächsten Segmente in Zusammenhang steht. Das zweite und das dritte 

 [Paar sind ziemlich normal entwickelt'; sie zeichnen sich aber von. 



