18 I. Fr. Bílek: 



dutin cév čili „haemocoelu", stejnou měrou jako v tekutině dutiny 

 tělní čili „lymphocoelu" — a domnívá se, že funkce vasochordu jest 

 spíše jen mechanická, vasochord přispívá podobně jako klapka k ří- 

 zení oběhu krevního. 



Tato fysiologická funkce vasochordu zdá se býti také u Bran- 

 chiobdelly pravdě nejpodobnější. Buňky jeho nemají tu povahy ani 

 podoby žlaznatých buněk, ba nechovají uvnitř oproti jiným druhům 

 Annulatû žádných sraženin v podobě zrnéček, nýbrž plasma jejich 

 jest zcela homogenní. — Také na příčném a podélném průřezu va- 

 sochordem nenajdeme nikde dutiny, a také žádného vývodu, jenž by 

 u žlázy jistě tu byl přítomen. Vasochordové buňky jsou naopak 

 zvláště v středních částech těsně k sobě přitisklé a tvoří tak 

 souvislý a celistvý provazec, jenž bezpochyby slouží k řízení oběhu 

 krevního v náhradu za klapky, jichž Branchiobdella nemá. 



Shrneme-li tedy všechna dříve uvedená data o histologické 

 stavbě cévní soustavy Branchiobdelly, můžeme zvláště vytknouti ná- 

 sledující : 



Krevní sinus má svých vlastních stěn v podobě obou jemných 

 blanek, odloučených ze střevního epithelu — a jest nejpůvodnější 

 dráha výživné krevní tekutiny; hřbetní i břišní céva jeví se jako 

 pouhé jeho pokračování mimo stěnu střevní. 



Hřbetní céva odčleňuje se ze sinu v 6. segmentu; vnitrní 

 její obsah tvoří vláknitá blanka, odpovídající oběma nástěnným blan- 

 kám sinu — vnější stěnu tvoří peritoneální vrstva chloragogenu, jakož 

 i okružní a podélná vrstva svalová, která pokračuje ze střeva přímo 

 na cévu. 



Mezi svaly a vnitřní stěnou cévy probíhá ještě mohutná po- 

 boční větev krevního sinu střeva. V dutině cévy nacházejí se po stě- 

 nách četné buňky vasothelové, ' které tvoří vnitřní výstelku cévy a 

 sestaveny jsou hlavně v její zadních odstavcích v pravý vaso- 

 theliální epithel. Buňky ty jsou původu entodermálního a dostaly 

 se do cév prostřednictvím sinu již v těch embryonálních stadiích, kdy 

 zakládá se cévní soustava.' Při vzniku střevního sinu odloučily se 

 totiž s basální blankou nemnohé snad amoeboidní buňky ze střevního 

 epithelu, které utkvěly na stěnách blanky ; z nich některé dostaly se 

 do cév a tu postupem vývoje silně se rozmnožily, kdežto ostatní ony 

 buňky na stěnách sinu zanikly beze stopy. 



