o struktuře hřbetní cévy u Branchiobdeily. ]^j_ 



Vasocliord u Branchiobdeily počíná ve 4. segmentu za hlavou, 

 kde vyniká ze spodu cévy do jejího nitra, a probíhá co nepřetržitý, 

 buněčný provazec volně i ve všech následujících segmentech, prodě- 

 lávaje s cévou zároveň všecky závity a kličky. 



Jak z vyobrazení (Fig. 3.) lze viděti, jsou vasochordové buňky 

 (vch) veliké, těsně k sobě seskupené, tvaru velmi rozmanitého, ve 

 středu obyčejně zaokrouhlené, na okrajích kuželovité a do délky pro- 

 táhlé. Opatřeny jsou tuhou blanou buněčnou, hustou homogenní 

 plasmou, v níž ve středu uloženo jest jádro více méně zaokrouhlené, 

 neb v ose buňky protáhlé. 



Hnědavá či černá zrnéčka v plasmě a kolem jádra, jak u jiných 

 Annulatû se popisují a od autorů různě vykládají, u Branchiobdeily 

 nejsou nikdy přítomna, nýbrž buňky jak tvarem a velikostí, tak 

 £vým zbarvením nehší se jinak od ostatních buněk vasothelových. 



Kdežto na začátku svého průběhu sestává vasochord jen z jedné 

 vrstvy buněk, nabývá v druhém a třetím segmentu své největší 

 tlouštky, takže vyplňuje skoro úplně dutinu cévy, a zatlačuje ostatní 

 buňky vasothelové k její stěnám. Buňky vasochordové uloženy tu 

 bývají ve 2 — 3 vrstvách. 



Na příčném průřezu {Big. 5) tvoří vasochord čtyři buňky (vch,) 

 které zvláště v středních částech těsně k sobě jsou přitisklé, nezane- 

 chávajíce uprostřed žádné dutiny. Cím dále k hlavě, tím více zu- 

 žuje se provazec vasochordovy, buňky uloženy jsou již jen v jedné 

 vrstvě a zasahují do hlavy až za prvý segment, kde ve hřbetní cévě 

 nenacházíme již žádného vasothelu a kde pak o něco dále přechází 

 jednoduchá céva v první pár oněch kapillarních kliček, které na 

 spodní stranu k břišní cévě dolů se táhnou. 



Voigt (19) ve zmíněné práci o Branchiobdelle podává vyobra- 

 zení vasochordu kresleného jednak dle řezů (Fig. 37., 38.), jednak na 

 základě pozorování za živa (Fig. 40.) a popisuje jej takto: 



„Untersucht man junge, durchsichtige Exemplare von Branchi- 

 obdella, so erkennt man, (Fig. 40.) dass in den drei ersten Körper- 

 segmenten das Rückengefäss einen einheitlichen Strang im Innern 

 birgt, welcher an der ventralen Berührungsstelie mit ihm verwachsen, 

 nach den Seiten und nach oben zu, aber durch feine Fäden an die 

 Wandung des Gefässes befestigt ist." 



K tomu budiž mi dovoleno podotknouti : Krom toho, že vaso- 

 chord vzniká již ve čtvrtém segmentu, nepodařilo se mi nikde na 

 práparatech zjistiti nějaké připevnění vasochordu na steny pomocí 

 vlákének; možno ovšem, že vlákéuka ta při fixaci se rozrušila. Za 



