]0 I- Fr. Bílek: 



vůbec četné přechody. Čím dále ku předu, tím řidčeji sedí vedle 

 sebe tyto buííky, až v prvním segmentu a dalším pokračování cévy do 

 hlavy úplně se ztrácejí. 



Èez touto končinou podává Fig. 9. Na obvodu cévy nachází se 

 veliká okružní buňka svalová (rs), v jejíž v safkoplasmě dobře znatelná 

 i est černě se barvící centrální íibrilla vedle četných fibrillek menších. 



Ve hřbetní cévě zajímavá jest i ta okolnost, že mezi vnitřní 

 stěnou cévy a vrstvou svalovou probíhá ještě krevní sinus (Fig. 4, 

 5, 6, 7, si), který bývá hojně naplněný krevní tekutinou, takže céva 

 nabývá tím velikých rozměrů. Sinus ten jest jen mohutná postranní 

 větev sinu střevního, jež zároveň v 6. segm. od střeva odbočuje, 

 kdežto hlavní proud sinu táhne se sice střevem ku předu, ale stále 

 se ztenčuje až úplné mizí. 



Krevní tekutina sinu barví se eosinem a fuchsinem krásně rů- 

 žově neb červeně; krvinky na fixovaných objektech nedají se v cé- 

 vách Branchiobdelly zjistiti. 



Vasochord. 



Hřbetní céva Branchiobdelly zasluhuje však tím zvláště bližšího 

 povšimnutí, protože v ní nachází se buněčný, tyčinkovitý orgán, jenž 

 ze spodu cévy probíhá v prvních čtyřech segmentech a táhne se 

 v její střední čáře do předu až ke hlavě. 



Podobné útvary v „srdci" Annulatů popsány byly dosti četně 

 v literatuře jak u mnohých zástupců Oligochaetů, tak ještě více 

 u Polychaetů. Němečtí autoři nazývají je po příkladě Zalexského 

 „Herskörper", francouzští ,,corps cardiaque^^ . Vejdovský (17, 18) uvádí 

 pro uě velmi případný název „vasochord" . 



Zdá se, že tento pozoruhodný orgán pozoroval u Branchiobdelly již 

 Leydig.^) „Bei Branchiobdella sieht man an dem pulsierenden Rücken- 

 gefässe einen brauaen Strang von Leberzellen hinziehen." 



Také DoRNEE v pojednání dříve zmíněném, činí o něm zmínku 

 při popisu hřbetní cévy: 



„Eigenthiimlich für dasselbe ist noch eine Anzahl hinter ein- 

 ander liegender Körner, welche der Sinuswand anliegen." 



Nověji pak Voigt (19) podává svým způsobem popis vasochordu, 

 jak ještě později k tomu se vrátíme. 



1) Leydig : lieber Phreoryctes Menkeanus. Arch f. mikr. Anat. I. 1865. 

 pag. 274. 



