o regeneračních dějícli u členovců. g 



Kdybychom chtěli souditi na dobu operace podle velikosti a vý- 

 vinu regen erátů, velmi bychom se často sklamali^ neboť mnohdy 

 regenerují zv/řata později operovaná dříve než zvířata na nichž 

 byla operace provedena před dobou mnohem delší. Na velikou ne- 

 1 pravidelnost v příčině regenerační rychlosti poukazuje (u Oniscus mn- 

 rarius) též J, Ost (19). — Abych mohl stanoviti vztahy mezi tykadly 

 regenerovanými a embryonálními vypěstil jsem si z vajíček hojnost 

 mláďat na nichž jsem nalezl, že mezi régénérât y (u dospělých 

 zvířat) a normálními tykadly mláďat panuje značná 

 a překvapující shoda nejen co do tvaru, nýbrž i co do 

 obrveuí a počtu článků. (Srov. obr. 10,, 11., 14., 15., 16.) 

 Shoda tato jest patrná zvláště u tykadel I. páru. Na tykadle 11. páru 

 regeneruje basálních článků zpravidla tolik kolik bylo odříznuto. 

 Počet bičíkových článků sice v regenerátech poněkud kolisá, ale 

 u porovnání k počtu odříznutých článků dosti nepatrně a drží se 

 poblíž čísel platících pro bičíkové články mláďat. Po odříznutí na př. 

 60ti článků bičíku regeneruje často pouze 16 a někdy ještě méně. 

 Podobný počet článků, jak z přehledu vidno, nalézáme též u mláďat. 

 Mimo to nutno uvážiti, že také u mladých Asellù není počet nor- 

 málních bičíkových článků pro jednotlivá stadia vývojová naprostou 

 konstantou. Zmnožování regenerovaných bičíkových článků děje se 

 tím způsobem, že se uvnitř starých článků tvoří nové jež v nich 

 zůstanou až do svlékání ukryty. Zmnožení článků můžeme dobře po- 

 zorovati na basi bičíku. Články jež tvoří kořen bičíku jsou, v sou- 

 hlasu s tím co právě řečeno, na mladých regenerátech mnohem vyšší 

 a méně četné než u regenerátů po několikerém svlékání, (Srov. obr. 14 

 a 24.) U některých exemplářů dají se mladé články uvnitř starých se 

 tvořící zcela dobře rozeznati i bez užití barviv. Podobné poměry našel 

 též Vejdovský (26) u Gammara (G. fluviatilis) a Nipharga (N. Caspary). 

 Na str. 25. praví : „Bei jungen etwa 5 mra langen Tieren (Gammarus) be- 

 stehen die Geissein der oberen Antennen aus 12 Gliedern. Jedes von die- 

 sen Gliedern kann in neue gleichwertige Segmente zerfallen. Der Anfang 

 dieses Vorganges findet noch in der alten kutikularen Umhüllung 

 der Segmente statt und verrät sich durch sehr zahlreiche Mitosen. 

 Die Segmentierung beginnt proximalwärts, d. h. das erste Geisselglied 

 vermehrt sich zuerst, dann schreitet die Segmentierung in dem 

 nächstfolgeden, dann im 3. 4. et cet. Geisselgliede. Das erste Glied 

 bidet sich regelmässig zu drei neuen, gleichwertigen Gliedern um 

 die schon gut entwickelt noch von der alten Kuticula umhüllt sind." (Ohr. 

 1. a 2. pg. 25.) Uvedené vyobrazení platí pro Niph. Caäpary. — Ze- 



