XIV. 



Fysikáíne-chemické studie o miniu. 



Napsal docent dr. Jaroslav Milbauer. 



Části theoretické část prvá. 



(S 8mi obrázky v textu.) 



Předloženo v sezení dne 17. června 1908. 



O miniu možno právem říci, že náleží mezi nejstarší uměle při- 

 pravované anorganické barvy. Již Kímané dle zpráv Plinia připravo- 

 vali jej zahříváním běloby na vzduchu,*) způsob to, který do dnes 

 pro lepší druhy minia se používá. Falšovali jím rumělku, barvili jím 

 písek cirků. Později nahrazena byla běloba obyčejným klejtem, který 

 na vzduchu pálen, kyslík přijímal a měnil se v minium. Technická 

 zařízení, jmenovitě způsob velkovýroby anglické, byla chována dlouho 

 v tajemství a ještě dnes industrie minia, ačkoliv tak je stará a pro- 

 pracovaná, je vlastně z našeho hlediska empirickou. Ptáte-li se v to- 

 várně, při jaké teplotě se asi pracuje, označí vám ji pouze širokou 

 mezí červeného žáru a zdůrazňují, že musí se velmi opatrně přiklá- 

 dat, sic jinak minium se „přepálí", t. j. ztratíc kyslík, zpět na ky- 

 sličník olovnatý přejde. Ani z literatury odborné není jasno, která 

 teplota jest nejpraktičtější pro výrobu. 



Dumas (An. eh. 49, 398), Moissenet (Ann. des mines 1862 (6) 

 1, 495), Mekcibb (týž časopis 1871, 19), \šichni mluví o červeném 

 žáru a dlouhé době až 48 hodin ; Jacquelain (Journ. prakt. chemie 

 53, 151) udává přesněji : minium vzniká dlouhým žíháním kysličníku 

 olovnatého na vzduchu při 450*^ C. Naproti tomu v novější době 

 (r. 1904) M. LiEBio ve své studii o barvách olovnatých (Zeit. f. an- 



*) Kopp: Geschichte der Chemie 4. 133. 



Věstník král. česko epol. nauk, Třida II. 



