o nové méthode měření účinku světla na chromovanou želatinu. 3 



2. Želatiua jako emulsní kolloid. 



Kolloidalní roztoky možno rozděliti na dvě skupiny s vlastnostmi, 

 které se ostře různí. Všechny jsou mikroheterogenními roztoky ; jednn 

 část sráží se snadno přidáváním malého množství elektrolytu, má ne- 

 patrně jen rozdílné vnitří tření od rozpustidl a a nezželatinuje při 

 ztrátě vody ; sem patří na př. kolloidalní roztoky kovů ; druhá část 

 je značně stabilnější a na přidávání elektrolytu necitlivou, při ztrátě 

 vody zželatinuje a po vyschnutí snadno opět vodu přijímá (proto na- 

 zvána tato skupina Perrinem") kolloidy hydrofilní) ; vnitřní tření do 

 této skupiny patřících roztoků je značně větší než každé ze složek 

 pro sebe. 



Všechny tyto typické rozdíly ve vlastnostech kolloidalních roz- 

 toků uvádí Wolfgang Osïwald^) v souvislost s růzností skupenství 

 dispersní fase. Ve skupině prvé, jež zove suspensemi, má rozpustidlo 

 fasi tekutou a látka kolloidalně rozpuštěná (t. zv. dispersní fase) fasi 

 tuhou, v druhé skupině, zvané emulsnírai kolloidy, jichž typickým re- 

 presentantem jest želatina, jsou obě fase (rozpustidlo i dispersní; te- 

 kutými. Souvislostí touto zabýval se také Quincke. 



'à. Elektrická kataforesa. 



Pro správné posouzení průběhu srážení kolloidalních roztoků je 

 zajímavo poznati dosavadní zkušenosti o elektrické kataforesi, t. j. 

 o relativním pohybu kapaliny a tuhého (suspendovaného) tělesa účin- 

 kem elektrického proudu. 



Již skoro před 100 lety pozoroval Reuss^) pohyb v kapalině 

 suspendovaných pevných částeček účinkem intensivního proudu a G. 

 Wiedemann^) našel později experimentální cestou zákony elektrické 

 endosmosy. 



Pohyb děje se bud k anodě neb kathodě a je závislý, co do 

 směru a do velikosti, jak od kapaliny, tak od suspense. Quincke totiž 

 konstatoval, že ve vodě suspendované částice se pohybují většinou 

 k anodě, v terpentinovém oleji však ke kathodě. 



*) J. Peerin, Journ. de Chim. Phys. 3. pg. 50, 1905. 



^) Wolfgang Ostwald, Z. f. Chem. u. Ind. d. KoU. 1. pg. 291 a 331, 1907. 



*) Reuss, Mém. de la soc. des natural. Moscou. 2, pg. 327, 1809. 



^) G. WiEDEMANN, Auu. d. Phys. (2.) 87, pg. 321, 1852. 



1-^ 



