o nové méthode měřem účinku světla na chromovanou želatinu. 5 



(zásaditý) ukazuje pohyb směrem proudu, vodní kolloidalní roztok 

 sirníku arsenatého (kyselý) proti proudu. Mimo jmenované badatele 

 provedli pozorováni k tomuto předmětu se vztahující A. Coehx.^^) F. 



ROEVER,-^*^) A. LOTTERMOSEB, E. MeyER, R. ZsiGMONDt/^) W. B. 



Hardy^®) a j., kteří stanovili též znamení náboje kolloidalních částic 

 při různých látkách. 



Pokusy Hardtovými bylo nalezeno, že dlouho dialysované, elek- 

 trolytů prosté bílky nejeví kataforesy a nemají ani elektrického ná- 

 boje; avšak kyseliny a kyselé soli udílí bílku positivní, zásady ne- 

 gativní náboj, soli neutrální nemají vlivu, neudělujíce dialysovanému 

 bílku elektrického náboje. Všechna pozorování svědčí, že znamení ná- 

 boje kolloidalních částic záleží jak od rozpustidla tak od fase dis- 

 persní a že se oběma mění. 



4. O elektrické vodivosti kolloidalaich roztoků. 



Měření elektrické vodivosti kolloidů provedená C. Barusem a 

 E. A. Schneiderem,^^) W. R. Whitneyem a J. C. Blakem^**) i jinými 

 ukázala, že kolloidalní roztoky vždy mají jistou, třeba nepatrnou vo- 

 divost elektrickou. Otázka o tom, má-li vodivost tato původ v po- 

 hybu elektricky nabitých kolloidalních částic aneb ve stopách zneči- 

 sťujícího elektrolytu není úplné rozhodnuta. 



Barus a Schneider našli, že vodní kolloidalní roztok stříbra je 

 skoro dokonalým isolatorem a soudí, že jeho zbývající pranepatrná 

 vodivost je způsobena neodstranitelnými stopami znečištění. Billitzer^^) 

 konstatoval naproti tomu, že elektrická vodivost vody stoupne kolloi- 

 dalně rozprášenou platinou na hodnotu 1,5 až Skráte větší ; též W. 

 E,. Whithey a J. C. Blake pozorovali, že elektrická vodivost kolloi- 

 dalního roztoku zlata byla i po velmi dlouhé dialyse 5 až 6kráte 

 větší než vnější vody. Velkou řadu pokusů k rozhodnutí otázky této 

 provedl G. E. Malfitano,^-) jenž k zachycení kolloidalních částek 



'^) A. CoEHN, Z. f. Elektroch. 4, pg. 63, 1897. 



'*) F. RoEVEB, Ann. d. Phys. (3.) 57, pg. 241, 1897. 



1^) K. ZsiGMONDY, Z. f. phys. Ch. 30, pg. 98, 1899. 



18) W. B. Hardy, Journ. of Physiol. 24, pg. 288, 1899. 



»9) C. Bakus a E. A. Schneider, Z. f. phys. Ch. 8, pg- 278, 1891. 



^0) W. R. Whitney a J. C. Blake, Journ. Amer. Chem. Soc. 26, pg. 1339, 



1904. 



^0 Wien. Ber. 111, pg. 1393, 1902. 



22) G. E. Malfitano, Comptes rendus. 139, pg. 1221, 1904. 



