22 XVII. Hanuš Mayer: 



možno je od sebe rozeznati, že se však stanou patrnými, užije-li se 

 místo vody alkoholu a tím-li se docílí patrného rozdílu v indexu 

 lomu obou ústředí. 



Též chromovaná želatina nejeví při obyčejné teplotě pod mikro- 

 skopem struktury, pravděpodobně zase následkem nepatrného rozdílu 

 v indexu lomu obou ústředí. 



Prozkoumání bobtnání a absorpce kolloidů ukázalo, že voda (neb 

 vůbec dispersní ústředí) není s látkou kolloidalně rozpuštěnou slou- 

 čena chemicky, jen v určitých poměrech, nýbrž že se jedná o „ab- 

 sorpci" a že složení jich závisí plynule od teploty, napjetí par a mole- 

 kulové stavby kolloidů — jež je různá dle způsobu přípravy, stáří atd. 



Mnohé pokusy různých badatelů ukázaly, že kapalina v kolloidů 

 obsažená se dá tlakem jen částečně vylisovati, odpařovati ale zmen- 

 šením tlaku páry plynule, při čemž postup ztráty vody je dán cha- 

 rakteristickou isothermou. 



Roztok dvojchromanu draselnatého též není s želatinou che- 

 micky sloučen, nýbrž asi po způsobu molekulového nasakování jistým 

 způsobem ve struktuře kolloidů absorbován. Příčinu vzniku absorp- 

 čního spojení jest třeba hledati v prvé řadě ve fysikalních vlastno- 

 stech kolloidů, při čemž se však často ukazuje specifický vliv kol- 

 loidů, podobný chemickým reakcím, tak že Biltz, aby označil 

 všechny spolupůsobící vlastnosti při takových absorpcích, předpokládá 

 zvláštní affinitu kolloidů. 



Na změny, jichž dozná chromovaná želatina osvětlením, možno 

 z chemického stanoviska pohlížeti takto : Želatina tvoří s vodním 

 roztokem dvojchromanu draselnatého (KjCrgO^) „absorpci", to jest 

 roztok jest obsažen mezi strukturou kolloidů a v těchto intraraoleku- 

 larních prostůrkách dějí se všechny změny. Eder ukázal v klassické 

 své práci, že světlo redukuje dvojchroman draselnatý za přítomnosti 

 želatiny a povstává kysličník chromitý (Cr^Og), jenž způsobuje dle 

 názoru Ederova koagulaci a tvrdnutí želatiny. Pokračujíce v práci 

 Ederově zabývali se bratří Lumièrové a A. Seyewetz^^) otázkou, zda 

 světlo redukuje dvojchroman za přítomnosti želatiny jen na kysličník 

 chromitý aneb vzniká-li též za přebytku dvojchromanu, jak Eder 

 tvrdí, chromchromát (chroman chromitý); mimo to mělo býti rozhod- 

 nuto, zda složení, ztvrdlé, nerozpustné chromované želatiny odpovídá 

 určité chemické sloučenině, či závisí-li na množství dvojchromanu 

 a osvětlení. 



') A. a L. LuMiKRE a A. Setewetz, Z. f. wÍ8S. Phot. III. pg. 298, 1905. 



