26 XVII. Hanuš Mayer : 



Uvolněný kyslík uniká. 



Přijmeme-li, že elektrická vodivost chromované želatiny má pů- 

 vod svůj v prvé řade v elektrolytu (v roztoku Kj Crg O,, ovšem velké 

 koncentrace) a že osvětlení redukuje část dvojchromanu v kysličník 

 chromitý (po případe hydroxyd, jehož positivní náboj při koagulaci 

 neutralisuje negativní náboj koUoidalních částeček želatiny), neplyne 

 odtud nalezené zvýšení galvanického odporu, připustíme-li, že uvol- 

 něné kalium tvoří aequivalentní množství monochromátu, neboť toto 

 má větší elektrickou vodivost než aequivalentní množství bichro- 

 mátu.^*) 



Zajímavý tento nesouhlas zasluhoval by podrobného studia. 

 Snad měření elektrické vodivosti želatiny smíšené s různým aequiva- 

 lentním množstvím dvojchromanu, respektive monochromátu by uká- 

 zalo cestu k řešení této otázky, neboť není a priori přípustno, pře- 

 nášeti výsledky vodivosti ve vodních roztocích na látky absorbované 

 v kolloidech. 



6. Výsledky měření zrn en galvanického odporu chromované 

 želatiny osvètlenim. 



V uvedených tabulkách jsou sestaveny výsledky měření na ně- 

 kterých deskách a to změny úchylky i galvanického odporu osvětle- 

 ním. (Tabulky čls. 3—8.) 



(Viz stránky 27—33.) 



Jak již bylo vzpomenuto, byla deska vždy osvětlena až tehdy, 

 když úchylky galvanometru a tedy i galvanický odpor se ustálily, po 

 případě když z dostatečně dlouhé řady pozorování časové klesání 

 úchylky bylo již dostatečně určeno tak, aby vliv osvětlení mohl býti 

 odlišen. (Viz tab. č. 7.) 



Desky byly stejnoměrně osvětleny diffusním denním světlem 

 před širokým oknem laboratoře. Jak z úpravy měření desky (obr. 3) 

 patrno, prošly paprsky světelné nejdříve skleněným oknem skřínky a 

 mimo to lakovanou deskou skleněnou, na niž citlivá vrstva se na- 

 cházela. 



"'"') Yiz Landolt-Börnstein, Physikalisch-chemische Tabellen, III. vyd. 

 pg. 748. 



