42 



XVII. Hanuš Mayer: 



bobtnání, jež s teplotou vody se zvyšovalo; střední, osvětlená část 

 (při 467o osvětlení) byla naprosto nerozpustnou a nebyla na ní patrná 

 ani stopa bobtnání, z čehož možno souditi na dosti dokonalou koagu- 

 laci; kyselina chromová i ostatní rozpustné chromové sloučeniny se 

 ve vodě rozpustily, kdežto zbylá koagulovaná želatina nabyla nádechu 

 špinavé zeleného, snad následkem absorbovaného kysličníku po pří- 

 padě hydroxydu chromitého. 



2í> 



so- 



ie» 



Ô 

 Obr. 13. 



1^ i6°Vog€l 



Jak z tabulky čís. 9. a obr. 13. patrno, je procentuální změna 

 stejným osvětlením pro různé křivky téhož stáří stejná i při velice 

 různých ííchylkách počátečních (srov. desku čís. 1. St. a čís. 5.) a 

 tedy nezávislou na vlhkosti (a snad i température) vrstvy. 



Pro srovnání byl měřen i odpor několika vrstev želatiny čisté 

 (bez dvojchromanu) a nalezeno, že želatina již sama o sobě měla 

 jistou vodivost (jdoucí i do procent vodivosti chromované želatiny) po- 

 cházející pravděpodobně od znečišťujících elektrolytů. Studium závi- 

 slosti odporu a změn jeho na procentuálním obsahu dvojchromanu, 

 jakož i na temperaturách nad 30", kdy povstává již tvoření zrna, 

 nutno ponechati pro případnou další práci. 



