Theorie dvou spraž. oscilhijících kruhů se zvlášt. zřetelem k měření útlumu. 27 



Z resonanční křivky se najde: 



s procentuální chybou: 

 1 (^t + ^2)' 



(112)^ 



16 



h'' 



l^T«7)l" + ''A+"í*>^. 



9. 



9", d'^ 



+ 



+ 



8-16 



32 — 64 



_^j_ 

 ^i-t-^2 



O-, 



í>i+^. 



141 



0-. 



^1 + ^. 



35 



O-, 



^1 +'^2/ J^: 



'Ml 



4 + 



fc^ \ 1 



^X'9'oj í?_ 



Poměrná assymetrie dána je výrazem: 



lo 



(í) 



s procentuální chybou : 



(113) < _ 



1 ^^(.^^4-#.j 



4 





H^+^Ä}^+aV+ 



i^l-+-^.+^(ai] 



Srovnáním všech případů vespolek vychází, že maximum efifektu 

 nastává pro všechny případy pro rozladění velikosti zanedbávaných 

 veličin, čili prakticky ve všech případech pro \=:b^. Též výrazy 

 pro maximální hodnotu (pokud máme na zřeteli závislost od útlumů 

 a koefficientu spřažení) jsou ve všech případech stejné. Podobně i vý- 

 razy počítané z resonanční křivky dány jsou týmiž výrazy a poměrná 

 assymetrie jest všude táž. Výraz pro ni je (pokud se jedná o křivky 

 ne příliš ploché) tak nepatrný, že prakticky vždy assymetrie bude se 

 ztráceti v pozorovacích chybách a rušivých vlivech. Dokud tedy ne- 

 hledíme k chybám jednotlivých výrazů (jež jsou v různých případech 

 různé) je patrno, že všechny případy dávají výsledky stejné a že je 

 tedy naprosto lhostejno, který effekt byl měřen. Počet je vždy týž, 

 výsledky mají se (v mezích chyb) shodovati. 



Pro posouzení velikosti proceutualných chyb volme specielní 

 případ : 



