XXI. 



Podélná kopulace chromosomů jakožto podklad pro 

 analysi jádra buněčného. 



Od F. Vejdovského. 



(Předloženo v sezení dne 6. listopadu 1908.) 



Některé hypothesy zdržují a tlumí pokrok biologie spíše, než 

 by k němu měly přispívati. Platí to jistě o postulátu Weismannové, 

 celé čtvrtstoletí houževnatě se vnáší nauce udržujícím, že jest nutné 

 t. zv. redukční dělení buněk propagačních. Autorita jmenovaného my- 

 slitele i zdánlivě správný předpoklad jeho nauky o nutnosti reduk- 

 čního dělení chromosomů měly za následek, že hájeny na mnoze ener- 

 gicky nejrůznější výklady tohoto processu více méně pravděpodobné, 

 vždy ale domněle o přesné pozorování se opírající. Spousty trak- 

 tátů a dissertací přetřásají možnost redukčního dělení, konečně však 

 soustřeďuje se většina uznávaných autorit badatelských v posledních 

 3 letech na určitějším závěru, že se číselná redukce chromosomů ode- 

 hrává při prvém zračím dělení, čili, že nutno uznávati praeredukci 

 Korsohelt-Heideeovu. Poněvadž však se nikomu neudalo tuto prae- 

 redukci ve všech případech z přímého pozorování nade vši pochyb- 

 nost na pevno postaviti, bylo nutno bráti útočiště k jistým předpo- 

 kladům, více méně pravděpodobným, jež měly domnělou pia,eredukci 

 podporovati. Tak se shledáváme v literatuře celkem se čtyřmi druhy 

 vysvětlení, jež praeredukci prý podporují, totiž: 



1. Dle jedné pomocné hypothesy konjugují se chromosomy svými 

 konci (end-to-end conjugation, Montqomert) ve stadiu synapse, od- 

 dělí se od sebe a tak vzniká poloviční počet chromosomů v každé 

 buňce dceřinné (spermatocyty, oocyty). 



2. Dle druhé hypothesy nastává redukce číselná příčným děle- 

 ním, kterýžto výklad jest ze všech nejtemnějším. 



Věstník král. české spol, nauk. Třída II. 1 



