18 XXI. F. VejdoYský: 



délné, možno že i se zmnoží, následkem čehož řady chromiol upraví se ve 

 spirálu na povrchu sblížených os achromatických se vinoucí. Osy 

 achromatické obou kopulovaných chromosomů nesplývají v jediný celek, 

 nýbrž běží parallelné vedle sebe, ale chromatinová spirála vine se 

 kol obou chromatinových os, jež ponenáhlu naduH, ano mohou i slabé 

 do růžová se zbarviti, takže se. zdá, jakoby byly tvořeny z kom- 

 paktní hmoty chromatické. Ve skutečnosti jest to opět achromatický 

 podklad spirály chromatinová. 



Tyto struktury lze vystihnouti přesné na praeparátech barve- 

 ných brazilinem; jest vidná dvojitost achromatických os a intensivně 

 zbarvená spirála, skládající se z chromiol. Užije-li se však pouze 

 zbarvení železitým haematoxylinem, zbarví se intensivně černě i achro- 

 matické sblížené osy, kdežto spirálu lze jen tušiti dle drsného po- 

 vrchu zkopulovaných chromosomů. Tím se vysvětluje, že se toto^ stadium 

 vykládá jakožto prostá „konjugace" nebo jako „bivalentní chromo- 

 somy", jež se při prvém dělení zase rozejdou, aniž by tvořily před 

 tím trvalé celky. 



Dle našich přesných pozorování musíme vyložiti následek sblí- 

 žení obou chromosomů jakožto smísení chromatických zrníček, jež se 

 upraví v novou spirálu na povrchu nesplynulých os achromatických. Tyto 

 vůbec nesplývají v jediný celek, nýbrž skutečné se oddělí od sebe 

 když nastává podélné štěpení spirály chromatinové, čili když vzni- 

 kají dyady. Nelze při malinkých rozměrech chromiol přesně udati, 

 zda-li se dvě tato tělíska prostě od sebe na právo a na levo oddělí, 

 či zda se každá chromiola rozdělí na 2 poloviny a každá z těchže 

 přejde do nově rozpoltěných vláken dyadových. 



Na každý způsob máme tu činiti s důležitým procesem štěpení 

 oteckých a mateřských elementů při nejsilnějších zvětšeních ještě vi- 

 ditelných, jež musí vésti k jinému názoru t. zv, zraní pohlavních pro- 

 duktů, než s jakým dodnes manipulují různé školy německé. 



Po rozštěpení chromatické spirály nalézáme 2 podél sebe ležící 

 vlákna, sestávající ze staré achromatické osy a ze řady chromiol stejně 

 velikých a stejně od sebe vzdálených. Jest to ozdobné uspořádání 

 posledních živých komponent na podkladu achromatickém. 



V zápětí počínají se zkracovati, substrát chromosomů houstne, 

 chromioly se sbližují k sobě, až dostaneme elementy silně zkrácené 

 a intensivně se barvící. V takových zkrácených dyadách nelze posléze 

 rozeznati nějaký substrát achromatický a chromioly. Obojí zdánlivě 

 splývá v jediný celek a v tomto stavu nabývají dyady tvaru buď ty- 

 činkového, bud kulovitého neb posléze tvaru V a seřadí se v aequatoru 



