20 XXi. F. Vejdovský: 



Při kopulaci takto nově povstalých chromosomů z matečné spi- 

 rály smísí se chromioly obou kopulantů, a znmoživše se obrůstají 

 opět spirálně nový Chromosom, jehož achromatické osy však zůstávají 

 samostatnými, nesplývajíce v jediný celek. 



VzDik synaptocytů z gonů má tedy velký význam pro poznání 

 struktury chromosomů. Otázka o ústrojnosti chromosomů jest totiž tak 

 stará jako nová cytologie, jež pokouší se řešiti nejobtížnější otázky 

 dědičnosti na podkladu analysy jaderné. Přecházejí chromosomy jakožto 

 morfologické jednotiny z jedué generace buněčné na druhou a jak se 

 chovají hmoty jich při úpravě jádra? Snažil jsem se otázky tyto 

 v „Neue Untersuchungen" zevrubněji zodpověděti v tom smysle^ že 

 hmoty achromatické, jako liuin bere původ svůj z chroinatiuu a sám 

 se mění ve štávu jadernou či enchylem. Tato these založena na po- 

 znání, že jádro samo při dělení vzniká jedině z komplexů chromoso- 

 mových a že žádná jiná část buněčná se na tvorbě jádra nezúčastní. 

 Výklad ten doložen jest i zprávami z literatury. 



Bezprostředné po vyjití mé práce uveřejnila Christina Bonhevie 

 zajímavé své studie o struktuře chromosomů u Ascaris, Allium 

 cepa a Amphiuma sp. s těmito výsledky : 



Ve všech pozorovaných objektech možno zjistiti endogenní 

 vznik chromatického spirálního vlákna v době telofase. 

 V nejbližší profási povstává z tohoto endogenního vlákna nový Chro- 

 mosom. Autorka tvrdí, že kontinuitu těchto telofásních struktur na- 

 jisto lze stanoviti se strukturami profáse jak u cibule, tak i u Am- 

 phiumy, kdežto u Ascaris jest pokračování toto pravděpodobným. 



Při vzniku klidného jádra resorbuje se dle Bonnevie achroma- 

 tická substance, závity pak chromatické spirály spojí se anastomo- 

 sami, čímž povstává sítivo jaderné. 



Ačkoliv na prvý pohled toto vysvětlení naší autorky jeví se velmi 

 jednoduchým a jest dle toho skutečně s podivem, že předchůdci Bon- 

 nevie nepoznali tak jednoduché přechody hmot jaderných, přece masím 

 se pozastaviti nad výkladem tímto, zvláště co se týče „endogenního 

 vzniku" nového chromosomů a záhady achromatické jeho hmoty. Již 

 dříve (1883) popisoval Ed. van Beneden strukturu chromosomů tak, že 

 rozeznával na jich periferii substanci chromatickou, kdežto „la sub- 

 stance intermédiaire s'accumule dans la cavité virtuelle délimitée par 

 la couche chromatique corticale" (p. 543). Taktéž Bonnevie v podob- 

 ném způsobu líčí strukturu chromosomů 1908, ana dí (p. 453) o chro- 



