XXIV. Jaroslav Milbauer: 



totiž, Že jsou Úplně shodnými s oněmi, kdy otáčení bylo zvolné. Vý- 

 sledky tyto a pak nutnost pracovati při vysokých konstantních teplo- 

 tách, kdy tlak plynu v peci nebyl dostatečný, nutily mne, bych 

 použil pece jednodušší, kde od otáčení trubice reakční bylo upuštěno. 

 Zmíním se o tom v jiném oddílu práce. 



Zajímavo je, že ve své technické studii o miniu tvrdí Meecier 

 [Annales des mines 1871, XIX], že obracení kysličníku olovnatého 

 v peci pálací jest prý zbytečné. Nicméně dosud promíchávání klejtu 

 v praxi tovární se provádí. Zdá se, že bude tu rozhodovat moment 

 jiný, totiž snaha, by preparát stejnoměrněji se přehříval a byl stejno- 

 rodější. 



OBR. I 



B 



A 



mmmm 



c 



-t—^ülf 



Dále studován vliv předhřívání reagujícího plynu. 

 Předhřívání plynů reakčních na vysokou teplotu je dosti obtížným 

 úkolem, jak dobře nás poučují pokusy Herzfeldovt o rozkladu vá- 

 pence [Zeit, für ßübenzucker-Ind. 1897, 820]. Při práci své před- 

 hříval jsem kyslík nebo vzduch rourou, která stýkala se s plyny 

 kouřovými, dříve nežli vcházely do reakčního prostoru, při čemž 

 naplněna jsouc úlomky z nepolévaného porculánu a drátovitým kyslič- 

 níkem mědnatým současně je rozdělovala. By mohlo být však vy- 

 zkoušeno, jak dalece účinkuje předhřátí plynu, uspořádány pokusy takto : 



Reagující plyn šel nejprv do porculanové rourky A, (viz obr. 1.) 

 zahřívané k červenému žáru kahanem s nasazeným rozšiřovačem. 

 Kaučuk C, přivádějící plyn, chráněn byl isolací asbestovou B\ 



