I. 

 Vliv předčasného vyhasnutí jiskry naměření útlumu. 



Napsal Dr. B. Macku, s. docent ě. techniky v Brně. 



S vyobr. v textu. 



Předloženo v sezení dne 28. října 1910. 



Při měření změny útlumu oscillujícího kruhu připnutím jiného 

 kruhu na jeho jiskřiště došel jsem k následujícímu nápadnému vý- 

 sledku. Měření útlumu z resonanční křivky (z její šířky v různých 

 výškách) dávalo značné zmenšení útlumu rostoucí s ubývajícím 

 kmitočtem kruhu připřaženého, naproti tomu měření maximálního 

 effektu při resonanci a měření proudového effektu v primárním kruhu 

 (kruhem bez kapacity) dávalo zvýšení útlumu (ne příliš značné), 

 jehož průběh je složitější. Příčinu nesrovnalosti této nutno ovšem hle- 

 dati v tom, že théorie resonanční methody neodpovídá úplně skuteč- 

 nosti. Rozdíl proti skutečnosti jest jednak v tom, že odpor jiskry není 

 konstantní a za druhé, že výboj nejde až do amplitud nekonečně ma- 

 lých, nýbrž při jisté amplitudě rázem ustane. 



Míti při výpočtu théorie na zřeteli závislost odporu jiskry na 

 intensitě proudové, vedlo by k velikým početním komplikacím a nezdá 

 se býti nutným, dokud se jedná o oscillace jediného kruhu (jimiž 

 pouze budu se v dalším obírati,) neboť dle pozorování Roschanského*) 

 jest aspoň při větších kmitočtech předpoklad konstantnosti odporu 

 dostatečně dobře splněn. 



Naproti tomu vliv předčasného vyhasnutí jiskry dá se početně 

 vystihnouti dosti jednoduše a může míti i při vyhasnutí pozdním na 

 měření útlumu z resonanční křivky vliv velmi značný. Příčina spo- 

 čívá v následujícím. Představme si, že jsou oba kruhy přesně iso- 



*) D. Roschansky: Jahrbuch d. drahtl. Télégraphie 3. 21. 1909. 

 Věstník král. české spol. nauk. Třída II. 



