2 I. Dr. B. Macků: 



chronní. Pak kruh primární působí na kruh měřící tak, že stále pod- 

 poruje a zvětšuje jeho vlastní oscillace. Předčasné vyhasnutí kruhu 

 primárního má v tomto případě za následek, že celkový proudový 

 effekt v kruhu měřícím je menší. Jsou-li však kruhy poněkud rozla- 

 děny, pak oscillace v kruhu měřícím prvními kmity kruhu primárního 

 vzbuzené jsou s počátku podporovány dalšími kmity kruhu primár- 

 ního, působení tohoto však stále ubývá, nebot fasové posunutí mezi 

 oběma proudy stále roste, až přestává úplně (když fasové posunutí 



vzrostlo o ^ | a od té chvíle počnou oscillace primárního kruhu pů- 

 sobiti proti vlastním oscillacím kruhu měřícího (dosahujíce maxima 

 při vzrůstu rasového posunutí o n) atd. Vyhasne-li tedy na př. v pri- 



marním kruhu jiskra, když fasové posunutí vzrostlo o - pak je úči- 



z 



nek na kruh sekundární větší, než by byl, kdyby jiskra vůbec nevy- 



hasla. Jest tedy patrno, že předčasným vyhasnutím maximum reso- 



nanční křivky se sice vždy snižuje, avšak působení při rozladění 



může býti i menší ale také i větší než bez vyhasnutí. Nemůže tedy 



vyjíti resonanční křivka normálně (t. j. hodnoty útlumu z různých 



výšek nalezené nemohou souhlasiti) a následkem snížení maxima a 



případného zvýšení jiných ordinat dá se čekati, že z resonanční křivky 



vycházející hodnoty budou celkem větší než pravé. 



Z důvodů zde uvedených řešil jsem nejprve úkol, stanoviti vliv 



předčasného vyhasnutí jiskry, a to jak početně (v části prvé, theo- 



retické) tak i pokusem (v části druhá, experimentálně). 



I. Theorie. 



Předpokládejme dva kruhy velmi volně induktivně spřažené tak, 

 že možno zanedbati zpětný účinek kruhu sekundárního (měřícího) na 

 kruh primární. Průběh potenciálu pro oba kruhy je dán pak diffe- 

 rencialnými rovnicemi : 



(í) V, " + 2ŮM + M T i = o 



(2) V:+^ 2 'Ť& 2 K=Ái^i' ; 



kdež značí 



2ó — R ±- 2Ů — 5l 



