Vliv předčasného vyhasnutí jiskry na měření útlumu. 19 



Srovnáme-li prvé tři sloupce pozorujeme, že šířky shodují se 

 vespolek v mezích možných pozorovacích chyb. Shoda tato dokazuje, 

 že resonanční křivky zůstávají při změně útlumu v kruhu primárním 

 podobnými a že tedy též v mezích pozorovacích chyb splněn jest 

 předpoklad, že jiskra vyhasíná při klesnutí potenciálové amplitudy 

 na tutéž procentualnou hodnotu. Ovšem nesmí se při tom zapomínati, 

 že deformace jest pro vyhasínání jiskry kriteriem celkem málo citli- 

 vým (Viz str. 11.). 



Odečteme-li od střední hodnoty útlumu křivky druhé a třetí 

 střední hodnotu křivky prvé, pak vychází pro změnu primárního ú- 

 tlumu 0-0400— 0-0305 = 0-0095 a 0555-0-0305 = 0250, což jsou 

 proti skutečným hodnotám 0067 a 00181 hodnoty 1-42 a l-38kráte 

 větší. Je-li možno předpokládati, že útlum jiskrou se přidáním odporu 

 do primárního kruhu patrně nezměnil (viz str. násl.) potvrzuje se 

 těmito čísly požadavek théorie, že změny stanovené resonanční křiv- 

 kou jsou větší než skutečné, těmto však přímo úměrné. 



Maximální úchylky pro týž případ (tab. III.) byly: 



959 524 25-6 



z těchto hodnot vychází pro celkový redukovaný útlum 0\ -f- &->* -f- &., 

 volíme-li za původní ten, jejž udává střední hodnota křivky prvé): 



0-0406, 0-0572 



což jsou proti číslům 0-0400 a 00555 nalezeným z resonančních 

 křivek hodnoty jen o 1'5% a 3% různá. 



Úchylky naměřené kruhem bez kapacity byly: 



73-6 61-0 39-6 



Poměrný vzrůst útlumu vychází z nich čísly: 



1-27 1-82 



kdežto z hodnot stanovených resonanční křivkou vychází 



1-3-1 1-85 



což jest opět shoda v mezích pozorovacích chyb. 



Potvrzuje se tedy požadavek théorie, že vzrůst útlumu stano- 

 vený z resonanční křivky, z maxima effektu v kruhu sladěném, 

 z effektu proudového v kruhu bez kapacity má vyjíti stejný. 



K pozorováním obsaženým v tab. č. III. řadí se následující 

 provedené při téže délce jiskry: 



