Vývoj blanitého labyrintu ryb kostnatých. 23 



I 



při laterální straně jakousi chodbou, která teprve později se odškrtí 

 (Abschnürungsstelle).*) 



Z toho jest dle Krause vidno, že otázka konimunikace vaku 

 s vnějškem nemá souvislosti s otázkou homologie duetu endolympha- 

 ticu a jest otázkou podřízenou. O základu pak duetu u Axolotla 

 píše: „D . . . . ist ein Theií der Hörblase, der bei der Einstülpung, 

 hier richtiger gesagt Umstülpung der Hörplatte zuerst gebildet 

 wird." 



Na základe toho vyvozuje Krause, že duetus endolymphaticus 

 všech obratlovců, vyjímaje ryby kostnaté, jest úplně homologickým 

 s vývodnou chodbou žraloků. Definitivní své délky nabývá ductus 

 dělením se vlastních buněk, jak Rothig a Brugsch (55) o ptácích, a 

 Hellmánn (21) o žralocích se domnívají. 



Vývody KiuusE-ovy nezdály se mi býti naprosto přesvědčujícími 

 ani před poznáním práce Fleissig-ovy (12). Není jasno, proč máme 

 považovati část vaku, ohraničenou překlopením okraje sluchové ztlust- 

 liny u Amphibií za homologickou s vývodnou chodbou žraloku. Ne- 

 mohlo ono přemístění ústí duetu do vaku na stranu mediální**) po- 

 vstati vytvořením se rýhy, která ductus odškrcuje? Jest nutno vy- 

 ložiti je vy chlípením („Ausbuchtung") vaku ke straně laterální? Vak 

 ovšem stále mění více méně svůj vnější tvar. Theorie Balfour-Krau- 

 sE-ova nedošla potvrzení v pracích Pqli-Iio (48), Peters (47), 

 Netta (40). 



V nejnovější době delší úvahu této otázce věnuje Fleissig (12) 

 u Platydactylns Mauretaniens. Nevěří, že se Krause-oví podařilo odstra- 

 niti všecky pochybnosti o homologii duetu s chodbou žraloků. Fleis- 

 sig dokazuje, že materiál ke vzrůstu a prodlužováuí duetu nedodává 

 místo, kde odškrtil se sluchový vak od ektodermu,***) že neroste dě- 

 lením se buněk, tvořících jeho stěnu, kde nachází jen výjimečně 

 mitosy. Těchto jest tak málo, že by jimi ductus naprosto nemohl dosá- 

 hnouti své značné délky. 



Vzrůst, to jest prodlužování se duetu endolymphaticu, vykládá 

 Fleissig přehledně svými textovými vyobrazeními. Nejdůležitějším 

 z nich jest ob. 5. a 6., kde vkreslena jest projekce ampully předního 

 vertikálního kanálu. Obr. 5. ukazuje poměry u jeho stadia II. Ductus 



*) Tato okolnost činí zajisté homologii duetu reptilií a žraloků nejasnou. 



**) „. . . seine Mündung kommt an die mediale Fläche der Hörblase zu 

 liegen." (Krause, 37.) 



***) Tak domnívají se Röthig a Brugsch a snad i Denis, který však pozoroval 

 též růst duetu směrem ventrálním. 



