28 VI. Dr. Jaromír Wenig: 



cuje labyrint v pars superior a pars inferior. Tím teprve jest sacculus 

 i dorsálně od pars superior oddělen a vzniklo toto odlišení či ohra- 

 ničení sacculu se strany dorsální teprve p o vytvoření duetu endo- 

 lymphaticu, nikoliv tento po ohraničení sacculu. 



Sacculus stává se zřetelnějším ještě tím, že i z protější laterální 

 stěny o něco ventrálněji tvoří se vchlípení epithelu dovnitř orgánu 

 (ob. 13.) Sledujeme-li obě popsané, proti sobě mířící lamelly na řezech 

 dále distálně, dojdeme konečně k řezu, kde obě v sebe přecházejí, 

 tak že sacculus na tomto a dalšíeh řezech jest úplně od pars supe- 

 rior oddělen. Jest to v těch místech, kde řez zachycuje počátek 

 příčky zadní chodby vertikální. Distálně ztrácí se sacculus, či vlastně 

 nezřetelně differencovaná*) lagena saceuli, nářezech, které jdou celou 

 délkou jmenované příčky, prorostlé v tomto čase skoro již úplně 

 chrupavkou. V předu končí sacculus v době této (16 mm dlouhá 

 stadia) na řezu protínajícím příčku předního vertikálního kanálu 

 v největší její šířce, a v utriculus přechází na řezu, který seřízl epi- 

 thelový povlak na proximální ploše příčky chodby horizontální. 

 Z toho vyplývá rozsah kommunikace utriculu se saceulem (foramen 

 utriculo-sacculare). 



Celý průběh duetu endolymphatiku u stadií 16 mm dlouhých 

 ukazuje můj ob. 12., kombinovaný dle dvou řezů téže série. Dvojvr- 

 stevná lamella dospěla až k místu, kde mediální stěna labyrintu pro- 

 hnula se směrem k chordě, čímž celá pars inferior nabývá polohy 

 více mediální. Lamella sama vyčnívá do dutiny labyrintu, čímž jest 

 v těchto místech sacculus od utriculu oddělen. U mladších stadií, jak 

 pohled na příslušné obrázky dokazuje, nebylo žádného oddělení. Ježto 

 ob. 10., 11., 12. kresleny jsou při témž zvětšení, jest z nich patrno, 

 jak rychle roste labyrint v této době vývoje. Jak již uvedeno, měl 

 ductus endolymphaticus v prvých stadiích vývoje dorsální konec roz- 

 šířený, což připomínalo Saccus endolymphaticus. U mých nejstarších 

 stadií (15—16 mm) toto rozšíření trvá, dorsální konec protahuje se 

 ve hrot a přiléhá těsně ke stěně labyrintu (ob. 12.), ač týž v těchto 

 končinách jest již vzdálen od mozku. U těchto stadií dosahuje, jak 

 z obrázku patrno, ductus téměř k nejdorsálnější části labyrintu ; jeho 

 volný povrch pokryt jest vrstvičkou zrnité hmoty (snad jeho se- 

 kretu?). Dvoj vršte vnost lamelly již pouze apochromaty můžeme bez- 

 pečně rozeznati. 



*) Ani na blanitých labyrintech dospělých exemplářů Trutta fario není 

 lagena nějakým zúžením či zaš krčením od sacculu oddělena. 



