Monografie českých Boletineí j> 



nici tohoto druhu, zůstanou tyto svazky vláken vězeti na basi třené. 

 Zvláště lze dobře pozorovati tento zjev u B. variegatus. 



U většiny druhů Boletineí tvoří seplodnice po jedné, u některých 

 Boletů, však, zejména u B. aereus, regius, lupinus, aestivalis, granu- 

 latus a bovinus často ve shlucích dvou až patnácti na basi srostlých 

 plodnic [obr. u Krombh. T 7 (1, 6, 7) a T 34(11)]. Ovšem i u druhů 

 uvedených vyskytují se též plodnice jednotlivé a naopak zase, kde 

 pravidlem jsou plodnice osamocené, dosti často nalezneme dvě až tři 

 plodnice spolu srostlé. Také u B. bulbosus a vyskytují se dosti často 

 plodnice nejen srostlé, ale dokonce jsem v červenci 1908 v dubině 

 u Chlumce nad Cidlinou nalezl pěknou plodnici tohoto druhu, z je- 

 jíhož klobouku vyrůstala jiná menší. Podobný případ zobrazuje 



SCHAEFFER T 1 14. 



U r. Suillus a u druhů Boletus subtomentosus, chrysenteron vy- 

 skytují se plodnice skoro vždy samostatně vyvinuté., ač ovšem na 

 jednom místě bývá jich větší počet. Ve velkých skupinách vyskytují 

 se často druhy Boletopsis lutea, cavipes, Boletus granulatus a bovinus. 



Velikost a habitus normálně vyvinutých plodnic Boletineí jest 

 dobrým znakem systematickým, zvláště u rozsáhlého r. Boletus a 

 slouží tu k rozlišování jednotlivých skupin. V uvedeném rodě nachá- 

 zíme největší a nejmenší plodnice u Boletineí se vyskytující. 



Největší plodnice s tlustým masitým kloboukem mívají J3. satanáš 

 luridus, suspectus a bulbosus a, ovšem na vhodné půdě a za výhod- 

 ného počasí rostoucí. Nejmenší plodnice mívají pak druhy B. pipe- 

 ratus a chrysenteron roseus, malá růžová odrůda. Oba mívají někdy 

 plodnice s kloboukem jen 1 / 2 cm širokým. 



Klobouk. 



Klobouk Boletineí jest tvaru celkem stálého, souměrného. V mládí 

 bývá vypouklý až polokulovitý, ve stáří se rozšiřuje, zachovávaje oby- 

 čejně podobu deštníkovitou. Někdy však také se sploštuje, jako u r. 

 Gyrodon nebo dokonce se i prohlubuje, jako u r. Suillus a některých 

 druhů r. Boletus. Od povšechné formy odlišuje se též někdy klobouk 

 r. Boletopsis, jenž bývá často, zejména v mládí, konický. Pravidelnost 

 klobouku ve stáří často se porušuje. 



Různě zbarvená pokožka klobouku jest buď těsně s dužinou 

 jeho spojená, jak tomu jest ve většině případů, nebo aspoň částečně 

 slupitelná jako u B. piperatus. U r. Boletopsis a druhu Boletus granu- 

 latus loupá se pokožka dokonale. Nejsilnější pokožku, velice snadno 

 slupitelnou, má Boletopsis lutea. U většiny druhů r. Boletopsis a 



