6 VIII. František Smotlacha: 



u druhu Boletus granulatus je pokožka kryta více méuě slizkým 

 mazlavým povlakem, který ve stáří často deštěm mizí. Tím mění 

 se pak původní barva pokožky klobouku stávajíc se obyčejně jas- 

 nější, na př. u Boletopsis lutea. Také u mnohých druhů rodu Boletus 

 bývá klobouk aspoň za vlhka slizký. U B. piperatus jest na tenké 

 pokožce jen sporá vrstvička slizu, jež za sucha přisýchá, čímž povrch 

 kloubouku stává se hladkým a lesklým. U Boletopsis cavipes jest 

 klobouk kryt hustými, plstnatými šupinkami, většími než u druhu 

 Boletus variegatus. Přechod od Boletopsis cavipes k ostatním druhům 

 tohoto rodu tvoří B. fulvescens, s kloboukem hladkým, sotva patrně 

 přitiskle šupinatým-. 



Pokryv klobouku u ostatních Boletineí jest rozmanitý. 

 R. Strobilomyces má klobouk krytý velikými, velice význačnými, jako 

 na šišce upravenými šupinami. B. Gyrodon má klobouk jemně plst- 

 natý, jako skupina Bohtû Subtomentosi. Z ostatních Boletů má vět- 

 šina (celá téměř skupina Luriclů) klobouk krytý jemným prachovitým 

 povlakem, který snadno dotekem se stírá, čímž klobouk stává se tem- 

 nějším. U B. variegatus jest na pokožce plsť složená z chomáčko- 

 vitých šupinek, které mohou stářím a deštěm mizeti. 



Většina Boletineí má povrch, klobouku rovný, bez prohlubin a hr- 

 bolků, avšak u druhů Boletus rugosus &purpureus bývá klobouk nerovný. 



Za sucha nebo na slunci pokožka některých hřibů rozpukává 

 {B. rugosus, bulbosus, subtomentosus, olivaceus a j.), než u B. chry- 

 senteron a rozpukává pravidelně i za vlhka. 



Třen. 



Třen, hloubek či noha jest u volně rostoucích Boletineí vždy 

 centrální, ovšem různé délky a tlouštky. 



R. Strobilomyces má třen často dlouhý, válcovitý a dosti tlustý, 

 upomínající na třeú u druhu Boletus ruf us a versipellis. Rody Suillus, 

 Boletopsis a Gyrodon mají třeně více méně krátké, nepříliš tlusté 

 Bod Boletus jeví v úpravě třeně poměry rozmanité. 



Nejtlustší poměrně noha naskýtá se u jedné z našich variet Bo- 

 letus satanáš, kterou jsem mnohokráte sbíral v Žernově u Holic. Je 

 podoby hruškovité, někdy až 12 cm tlustá, k hořejšímu konci však 

 súžená ve velmi tenký, dosti dlouhý krček, což se u žádného jiného 

 v Cechách rostoucího hřibu nevyskytá. 



Stluštění třeně u mnohých druhu trvá v značnější míře až do 

 stáří, kdežto u jiných, na př. B. bulbosus, edulis, luridus a purpureus 

 vzrůstem ztrácí se téměř úplně. 



