10 Vlil. František Smotlacha: 



Památné jest modráni dužiny u druhu Suillus cyanescens, 

 jež jsouc původně bílá, při porušení okamžitě oblačně modrá a brzo 

 potom tmavě indigově se barví. Oba naše druhy rodu Gyrodon též 

 mění barvu, modrajíce. U r. Boletopsis jest změna barvy nepatrná 

 nebo žádná. Bílá nebo nažloutlá dužina bud více žloutne nebo rezaví. 

 U r. Strobilomyces dužina při porušení černá. Ur. Boletus chová 

 se dužina v tomto směru různě. Nej častě ji vyskytuje se změna barvy 

 bělavé, bledožluté, žluté v modrou nebo v modrozelenou. 

 Tak je tomu u většiny druhů ze skupin Duri, Luridi, Subtomentosi 

 U skupiny Duri je změna ta slabá, u skupiny Luridi jsou všechna 

 stadia intensity modráni. B. pachypus a olivaceus modrají sice, ale 

 opět se odbarvují. Podobně je tomu i u skupiny Subtomentosi a Sub- 

 viscipelles. Intensivně modrají z Luridů: B.luridus, erythropus a pur- 

 purem, ze Subtomentosů B. hortensis, proto též „modračka" zvaný. 

 U B. porphyrosporus maso bílé nejprve červená, později šedne. Též 

 u skupiny Krombholzia vyškytá se změna barvy. Dužina bělavá nebo 

 žlutobílá (B. VelenovsJcýi) mění se při porušení v hnědou neb 

 černou. 



Změna barev dužiny, u tolika druhů Boletineí se objevující, 

 zvláště pak ono modráni, ktJré i u některých specií r. Polyporus (na 

 př. u P. caesius Schuad.) se vyškytá, budila ode dávna pozornost. 

 Byla považována za znak jedovatosti a pátráno po její příčině. 



Staří, na př. Forscher, Dé (Jandolle (1835), hledali příčinu tu 

 v působení „vzdušné kyseliny". Dle Schoenbeina (De Bart, Morph, 

 p. 12) modráni to má původ ve spojení pryskyřičné látky v plodni- 

 cích hřibů se nacházející, kterou možno alkoholem extvahovati, s látkou 

 jinou, též v dužině plodnice přítomnou, která při porušení plodnice 

 přichází do styku se vzduchem a je okysličována. Phipson (Schroeter, 

 Pilze p. 58) považuje látku modře se barvící za barvivo anilinové, 

 Cugini za kyselinu, která je shodná s polyporovou kyselinou Stahl- 

 smidtovou. Nejnovější výzkum v této věci uvádí Czapek, Bioch. II. 

 p. 4(34, že totiž modráni zmíněné, jak zjistil Bertrand, má příčinu 

 v oxydaci boletolu, látky to povahy fenolové. 



U některých druhů Boletineí dlužno všímati si i chuti a vůně 

 jejich dužiny. Chutí na př. odlišují se od sebe, jinak velice si po- 

 dobné a často blízko sebe rostoucí druhy B. olivaceus a calopus, fel- 

 leus a alutarius. Mnoho autorů si obou těchto vlastností dosti všímá 

 a v pracích svých uvádí (Rostkoviüs 1839, Winter 1884, Schroeter 1889). 



Chuť a vůně u hub jsou znakem někde dosti důležitým, ovšem 

 vždy do jisté míry subjektivním. K platnosti v systematice mohou přijíti 



