Monografie českých Boletineí. 53 



hradském trhu jsem nalezl. Tuto formu v okolí Radotína, jak jsem se přímo pře- 

 svědčil, sbírají a pojídají. Podobné požívají u Srbska i typickou formu B. satanáš. 

 Schwab sbíral B. satanáš r. 1895 v Krkonoších. 



B. satanáš v obou svých formách podobá se z našich hřibů nejvíce B. ca- 

 lopus, který někdy i u velikostí jeho dorůstá a odlišuje se od něho obyčejně 

 tmavším kloboukem a žlutou nebo šedožlutou barvou trubek. Dle popisů značnou 

 podobnost k němu jeví též i B. lupinus, jenž však kyselou chutí a žlutými neb 

 oranžovými trubkami od B. satanáš značně se liší. Červeným spodkem podobá 

 se značně typickému B. erythropus, který však ihned rozeznáme dle tmavé barvy 

 klobouku, značně podobný je též k B. cruentus (erythrotheron). Menší podob- 

 nost jeví B. satanáš k B. luridus, pachypus, olivaceus a aestivalis. Jak již v části 

 všeobecné jsem se zmínil, jest typický B. satanáš podezřelý z jedovatosti, ba 

 většina autorů, počínaje Lenzem, který B. satanáš poprvé co samostatný druh 

 popsal a pojmenoval, pokládá jej za prudce jedovatý. Také já dle zpráv z lite- 

 ratury (Lenz 1831, Keombholz 1836, Bezděk 1901) a z výsledků dvou zkoušek, 

 které jsem s ním podnikl, soudím, že je za syrová zdraví lidskému škodlivý, ba 

 i životu nebezpečný. Často již pouhé ochutnání čerstvé dužiny tohoto druhu pů- 

 sobí příznaky otravy (vrhnutí j, požití pak větších kousků syrových neb usmažených 

 (neúplně?) může přivoditi otravu rázu smrtelného. Při prvé zkoušce okusil jsem 

 jen nepatrně syrové dužiny a vrhl jsem po dvě hodiny. Podruhé (za několik 

 dní na to) snědl jsem malý kousek, domnívaje se, že příčinou vrhnutí poprvé 

 nebyla houba. Zvmcení však dostavilo se zase a trvalo skoro 16 hodin. Jiných 

 následků nebylo. Zvláštní však jest, že venkované (v Rokytuě na Pardubicku), 

 kteří se mnou téže ploduice okusili, nepocítili žádných obtíží. Soudím tedy, že 

 i autosugesce tu měla nějaký vliv. Vzhledem k tomu však, že venkované v okolí 

 Radotína, u Srbska a pak v okolí často zmíněného Žernova B. satanáš uvařený 

 zvláště v polévce beze škody pojídají, usuzuji, že řádným uvařením ztrácí 

 svou jedovatost a stává se neškodným. Proto pravdu pro tento případ má prof. 

 Velenovský, který soudí (na základě zkoušky v c. k. bot. ústavu v Praze pod- 

 niknuté), že B. satanáš jest nejedovatý. 



Z uvedeného patrno, že nolze B. satanáš pokládati za absolutně jedovatý, 

 jako je na př. Amanita phalloides Vaill., nýbrž pouze za jedovatý za syrová. Roz. 

 hodně pak ke konečnému úsudku o tom je třeba chemického rozboru jeho du- 

 žiny, jak syrové, tak uvařené. 



B. satanáš uvádí pro Čechy poprvé Keombholz 1836, který jej též pěkně 

 zobrazuje. Jedno vyobrazení z Krombholzova Atlasu bylo přijato do Ottova N. 

 SI. Dosti dobré vyobrazení nalezneme též u Michaela. 



27. B. cruentus Ventür (B. erythrotheron Bzk). Hřib rudomasý. 



Pod tímto jménem uvádím dle Bezděka druh, který tento poprvé v Če- 

 chách nalezl, ve svých Houbách (str. 176) kuse popsal a B. erythrotheron (B. 

 erythrotheron Houby str. 181) pojmenoval. Dle některých znaků, na př. zbarvení 

 dužiny, shoduje se jediné s B. cruentus (Ventur T. 43, f. 34, Fkies H. Eur. p. 

 507, Sacc. VI. 4737), ovšem že se též poněkud odlišuje. Je tedy možno, že se 

 zde opravdu jedná o nový druh. 



Klobouk polokuluvitý. později rozšířený, až 20 cm široký, bar- 

 vou B. satanáš podobný, světle hnědý (?) 3 hladký. Třen plný, bři- 



