Monografie českých Boletineí. jgj 



Zove tu žlufák, žluťáček, kameník ci kameníček. Dužina jeho je chutná a vonná 

 i sbírá se všeobecně a donášen bývá i hojně na trhy (Hradec Králové, Pardu- 

 bice, Český Brod). V okolí Prahy objevuje se pořídku. Sbíral jsem dosud jen 2 

 plodnice u Jevan a několik u Jílového. V literatuře nebyl dosud nikde popsán. 

 Také u nás B. Velenovskýi nebyl dosud uveden, ac ve východních Cechách roste 

 velmi hojně. Barvou podobá se B. subtomentosus i mohl s ním býti zaměňován. 

 Habitem shoduje se často velice s B. rugosus a proto byl asi od starších autorů 

 považován za odrůdu B. scaber, kterému se B. rugosus tak podobá. V mládí 

 mívá B. Velenovskýi velikou podobnost též s B. aureus. 



III. subg. TylOpiluS Karsten 1882. Podhřib. 

 38. B. felleus Bülliard. Hřib (podhřib žlučník.) 



Boletus felleus Bull. Champ. 324, T. 379, Fries Ep. p. 435, Ob. m. I. p. 144, S. 

 m. p. 394, Pers. S. f. p. 509, M. Eur. II. p. 136, Krombholz. T. 75 (1—7), 

 H X. p. 19 (hřib hořký), Rostk. p. 121 T. 43, Berkl. Outl. p. 236, Ra- 

 benhorst 3237. Gillet p. 634, Sacc. VI, 4801, P. Henn. p. 190, Bezděk 

 Houby str. 161, Bernard L. b. str 159 (hřib kožitý), Velenovský Archy I, 

 Str. 245, Macků č. 200; 



Tylopilus felleus Karsten, Michael I. No. 2. 



Klobouk polokulovitý, polštářovitý, 8 — 14 cm široký, masitý, 

 hladký, bílý, šedý, kovově zbarvený, světle neb tmavě hnědý. Trubky 

 zvláště ve stáří dlouhé, vrstvu poduškovitě vyklenutou tvořící, při 

 třeni přikrácené a jen velice nepatrně k němu připojené, neb volné, 

 bilé, s otvory téměř okrouhlými, s nádechem růžovým, po stisknutí 

 růžově se barvící. Spory protáhlé, ellipsoidní, 9— 14 ft dlouhé, 4—5 ft 

 široké. Mezi obsahem spory a bezbarvou membránou kapka oleje, 

 růžově zbarvená. Třen z počátku břichatý, později válcovitý, 2 — 5 cm 

 tlustý, 4—8 cm vysoký, plný, již v mládí hrubé, význačně síťkovaný. 

 Dužina bílá, měkká, velice hořká. 



B. felleus vyškytá se v celém mírném pásu sev. polokoule. Roste hlavně 

 v borovinách, v mechu, na vlhkých místech, někdy též v křoví po celé léto až 

 do podzimu. Je všude v Čechách, kde uvádí jej poprvé Krombholz (1846), velice 

 hojný. 



Pro svou odporně hořkou dužinu je naprosto nepoživatelný a od mnohých 

 autorů za podezřelý, ba i za jedovatý považován. Jedovatost jeho však prokázána 

 dosud nebyla. Pozoruhodné jest, že často roste natěchže místech, co B. bulbosus, 

 a že se mu někdy nápadně podobá, takže klame na první pohled i zkušeného 

 sběratele. Jest mezi těmito druhy podobný poměr jako mezi hořkým B. olivaceus 

 a chutným B. calopus. K hořkosti a nejedlosti jeho vztahují se lidové názvy: 

 žlučník, hřib hořký, podhřib, podhřibnice. Vyobrazen u Krombholze, Rostkovia 

 a Michaela. 



