Křídový útvar v západním Povltaví. 87 



Krejčí r. 1870 (14) a Fric r. 1870, 1902 (2, 4) označují vrstvy 

 našeho pásma I. názvem „Perucké vrstvy". 



Vysvětlení k obrazcům 1—3. 



Obr. 1. znázorňuje profil vrstvami křídovými, vedený dle čáry vícekráte 

 mírně lomené z Provázky nad Zvoleňovsí, po západní straně výšiny Turské a 

 končící na nejdůležitější lokalitě jižní — na Bílé Hoře u Prahy. Místa zlomů jsou 

 označena znaménky Z. Ač jsou směry jednotlivých částic zlomených různé (jak 

 naznačeno jest zkratkami směrů), přec celkový směr profilu z Provázky na Bílou 

 Horu jest SZ— JV. Zvrstvení základů křídových naznačeno jest schematicky. 

 Značka AI — Alluvium, r =z rozsedlina. 



Obr. 2. naznačuje profil vrstvami křídovými od jihovýchodního svahu Ška- 

 rechova středem výšiny Turské ku Praze ; profil ukončen jest v blízkosti Bílé 

 Hory — ve svahu ku Divoké Šárce (místem tím prochází též profil předešlý). 

 Z profilu tohoto vysvítá, v jaké tektonické souvislosti jsou vrstvy křídové severně 

 od výšiny Turské, t. j. na Velvarsku, s osamocenými ostrůvky křídovými na vý- 

 šině samé a konečně s křídovými vrstvami jižné od výšiny Turské — v okolí 

 pražském. Ač i tento profil veden jest dle čáry vícekráte lomené, přec celkový 

 jeho směr od Škarechova ku Divoké Šárce jest: S— J. — Zkratky: Dš ■=. dilu- 

 viální štěrk, Dh — diluviální hlína (lés). 



Obr. 3. přísluší ku poslednímu oddílu práce naší. Jedná se tu o krajinu 

 mezi Prahou a Berounem. V profilu naznačeny jsou poměry uložení nejjižnějších 

 zbytků křídových (u Malé Chuchle, Slivence a Lochkova) a jednotlivé te- 

 rassy diluviální (A— C), z nichž obé nejvyšší a tudíž i nejstarší (A a B) 

 sestávají většinou z rozrušených usazenin Berounky křídové. Schematický 

 profil tento zhotoven za pomocí mapy měřítka 1 : 75.000 tím způsobem, že jedno- 

 tlivé lokality promítány byly na rovinu průmětnou třikráte lomenou, procházející 

 body : Bílá Hora — Jinonice — Kopanina Zadní — Roblín — Beroun. Násled- 

 kem toho neodpovídají v profilu vzdálenosti jednotlivých lokalit poblíže zlomů 

 skutečnosti. 



Celkový směr profilu Bílá Hora— Beroun jest SV — JZ. 



Literatura. 



1. Barvíš J.: Über das Vorkommen von Aluminit bei Mühlhausen unweit Kra- 

 lup in Böhmen. Vest. k. ě. spol. nauk, Praha, 1894. 



2. Fric A.: Palaeontologické bádání v jednotlivých vrstevních pásmech českého 



křídového útvaru (Perucké a Korycanské vrstvy). Archiv pro přír. prozk. 

 Čech. Díl. I., Praha, 1870. 



3. Fric A. : Studie v oboru křídového útvaru v Cechách. Bělohorské a Malnické 



vrstvy. Tamtéž, díl IV., Praha, 1879. 



4. Fric A. a Bater Edvin : Studie v oboru křídového útvaru českého. Perucké 



vrstvy. Tamtéž, díl XL, Praha, 1902. 





