O přípravě čistého orthoolovičitanu olovnatého. 7 



Srovnáuie-li tyto pokusy s předešlými, pozorujeme, že výhod- 

 nějším je extrakci rozděliti ve stupně a dalšími pokusy zjištěno, že 

 extrakci lze na nejkratší dobu snížiti, jestliže zprvu extrahujeme 

 20%ním roztokem (lOOcc Da 10 gr minia) po dobu jedné hodiny, de- 

 kantujeme a tekutinu nahradíme novou téže koncentrace a v témž 

 množství a extrahujeme znovu hodinu. 



Zvýšená koncentrace octanu olovnatého neukázala žádných zvlášt- 

 ních prospěchů. 



d) Minium technické dále nahrazeno miniem v laboratoři při- 

 praveným a příslušné pokusy potvrdily co nalezeno v předchozím od- 

 stavci, neobsahoval-li preparát jinou nečistotu nežli kysličník olovnatý 

 získaný preparáty složení Pb g 4 . 



Z řečeného vyplývá, že extrakce minia ač dosti zlouhavá vede 

 bezpečně ku přípravě orthoolovičitanu olovnatého, jest-li že po- 

 užité minium bylo vyrobeno z chemicky čistého kysličníku olovnatého. 

 Máme-li takový k disposici můžeme způsobem dříve popsaným v kom- 

 binaci s extrakcí dle Dumasa Pb 3 4 připraviti. V technické praxi ovšem 

 málo kdy takové minium přichází, skoro vždy bývá i jinak znečištěno. 

 Jest to mimo kysličníku olovnatého v první řadě uhličitan olovnatý, 

 který zvolna absorbcí kysličníku uhličitého kysličníkem olovnatým se 

 tvoří a v starších preparátech jest vždy obsažen. Dále jsou tu i jiné 

 nečistoty technického minia náhodně neb zúmyslně přimísené, i ne- 

 čistoty technickým olovem zanesené. 



Sacher (Chemiker Zeitung 1908, 62) uvádí jako nejčastější ne- 

 čistoty síran olovnatý, kysličník křemičitý, síran barnatý, uhličitan 

 vápenatý, horečnatý, kysličník železitý, hlinitý, antimonový i jiné 

 látky, již dříve v druhém oddílu mé práce citované. 



O všech téměř možno říci, ženerozpouštějí se v roztoku octanu 

 olovnatého a zůstanou tedy po extrakci v miniu, snižujíce jeho titr. 



O tom, zda methoda Dumasova jest použitelnou, přesvědčí nás 

 kvalitativní zkouška na nerozpustný zbytek. Ne každá z method na- 

 vržených stejně dobře se hodí k této zkoušce. Sacher (1. c.) do- 

 poručuje redukovati minium formaldehydem, Oppicius (Chemiker 

 Zeitung 1888 Str. 477) použil kovové mědi v kyselém roztoku. Forestier 

 (Zeit. f. angew. Ch. 1898. 176) bére k tomu cukr třtinový, M. Liebig 

 jun. (Zeit. f. angew. Ch. 1904, 167) oxalovou kyselinu, Zerr a Eoben- 

 camps ve své knize Handbuch der Farbenfabrikation aplikuje alkohol, 

 Partheil-Königsberg (Chem. Ztg. 1907. 941) kyselinu mléčnou a ko- 

 nečně Pieczek (Pharm. Ztg. 52. 922 cit. Chem. Ztg. Rep. 1907 str. 

 555) kysličník vodičitý. 



