2 XXXI11. Václar Breindl: 



krev pomocí injekční jehly. Získaná krev byla roztírána na podložní 

 sklíčka známým způsobem. Nejřidčího roztěru lze docíliti pod vyso- 

 kým úhlem na sobě postavených sklíček. Takto zhotovené praeparáty 

 byly po mírném zaschnutí fixovány bud absolutním alkoholem 15 mi- 

 nut neb methylalkoholem, do nového svého zaschnuti. Praeparáty ne- 

 zaschlé jsem po orientaci fixoval nad parami formalinu s několika 

 kapkami ledové octové kyseliny, neb parami kys. osmiové. Ve většině 

 případů jsem však za vlhka fixoval praeparáty methodou sublimátu 

 s octovou kyselinou (95 : 5) neb dle methody Arndtovy acetonem. Po 

 fixaci byly praeparáty prány v destillované vodě a barveny. Barvicích 

 method jsem užíval pro kontrolování jednotlivých detailů značný po- 

 čet. Převážnou většinou byl to Giemsův roztok, jejž jsem ředil růz- 

 nými kvanty vody dle doby barvení. Při krátkém barvení jsem užíval 

 silnějšího roztoku, při barvení dlouho trvajícím roztoku daleko slab- 

 šího. Výsledky celkově nejlepší jsem obdržel po barvení fuchsioem, 

 ředěným různými kvanty destillované vody. Při méthode Heidenhai- 

 nově jsem mořil praeparáty v 4 — 5% roztoku kamence, vypíral v destil- 

 lované vodě a barvil ve vlastním roztoku 12—24 hodin. Differen- 

 cování je velmi obtížné, zvláště je-li počet parasitů malý. Vedle těchto 

 hlavně používaných method jsem barvil pro srovnání Ehrlichovým 

 haeinatoxylinem, Bismarkovou hnědí a methylovou violettí. Zbarvené 

 praeparáty jsem uzavíral do kanadského balsámu nebo nechával ne- 

 přikryté. Kanadský balsám má ovšem tu nevýhodu, že zvláště jaderné 

 zbarvení parasitů rychle vyblédá, naproti tomu nepřikryté praeparáty 

 trpí bakteriemi. Při pozorování za živa jsem část krve nechal vy- 

 téci do zkumavky s fysiologickým roztokem 075 — 1% a zkumavku 

 choval v chladu a uzavřel pro přístup bakterií vatou. Při barvení vi- 

 tálním jsem užíval methylové zeleně, modři a fuchsinu v roztocích ne- 

 obyčejně zředěných. 



Obrazy všechny byly kresleny Reichertovou kreslicí kamerou 

 při homogenní immersi 1 / 12 a okkuláru V, při lineárním zvětšení 1200 

 násobném. 



Historická část. 



Nejstarším pozorovatelem krevních parasitů jest Valentin, jenž 

 v roce 1841 je znamenal v krvi Salmo fario. Po něm následují práce 

 Remakovy, pozorování Grossova, který parasity popisuje jako velmi 

 čilé a rozeznává na těle jakousi stužku (undulující membránu), která 

 vlní. Berg, Kreplin, Wedl a Chaussât popisují formy z různých sladko- 

 vodních ryb. Název rodu Trypanosoma pak puchází z roku 1843 od 



