6 XXXIII. Václav Breindl: 



blavně u Trypanosom. Tu je velmi častá hlavně vakuola za kineto- 

 nukleem. U Trypanoplasray vakuoly leží bud stranou něho, neb v zadní 

 partii těla. 



Důležitá je otázka obalné vrstvy t. z. periplastu. První autoři 

 označovali tyto formy jako holé protoplasmaticke protisty. Prvý Senn 

 mluví o obalné vrstvě,; která má methodou Romanovskyho růžový 

 slabý nádech. Proti jeho názoru stáli Laveran a Mesnil, kteříž exi- 

 stenci této vrstvy popírali a jí nikdy neznamenali. Keysselitz se staví 

 na stanovisko Sennovo. Že tato vrstva existuje, není pochyby. Pro 

 její nutnou existenci mluví v prvé řadě veliká resistentnost těchto 

 parasitů vůči prostředkům fixačním; v druhé řadě charakter jejich 

 pohybu, který vylučuje předem nahost těla. Na praeparátech barvených 

 lze exi3tenci periplastu snadno dokázati. Na těch, které byly delší 

 dobu barveny methodou Giemsovou, lze znamenati dvě silnější tmavé 

 kontury, a to při straně ventráluí v entoplasmě a při straně dorsální 

 v ektoplasmě. Tyto kontury se barví temně modře a probíhají celým 

 tělem. Nad dorsální touto konturou probíhá teprve krajové vlákno a 

 v místech, kde jsou vlny, lze zříti čirá, nebarvící se místa. Barvivem 

 Heidenhainovým obě tyto kontury berou nádech tmavé šedý. Nejzře- 

 telnější jsou však po méthode fuchsinové, po níž dorsální kontura se 

 barví zvláště silně a vždy daleko temněji než vlastní krajové vlákno. 



V případech slabšího zbarvení kontura tato je skoro téhož tónu jako 

 vlákno krajové a v tom případě parasit dělá dojem podélného dělení, 

 kdy jsou již dvě krajová vlákna. Mezi konturou a krajovým vláknem je 

 čirá vrstva. Tyto poměry dávají na jevo, že průřez těla flagellatova 

 má tvar ellipsy, na jedné straně více smačklé, a to na straně dorsální. 



V jejích rozích nastává větší hromadění barvy a větší lom světla. 

 Kdyby tělo nebylo něčím obaleno, ohraničeno, nebyly by ony tmavé 

 kontury, ježto by se plasma jevila homogenní. Tato obalná vrstva 

 existuje u obou rodův a je analogická pelikule Infusorií. Hlavními 

 jejími charaktery je veliká resistentnost a elastičnost. S touto otázkou 

 periplastu těsně souvisí otázka undulující membrány obou rodů. Na 

 tuto jako na morfologickou část těla bylo od dřívějších autorů různě 

 pohlíženo. Staří autoři (Gaule, Mitrophanow, Ray, Lankester a j.) 

 pohlíželi na ni jako na homogenní, jemné rozšíření plasmy. V nové 

 době Senn ji považoval za orgán periplastu, za lamellu periplastovou. 

 Keysselitz shrnuje celkové výsledky tak, že popisuje undulující mem- 

 bránu jako lamellu periplastovou, vzniknuvší činností krajového vlákna. 

 Týž autor odůvodňuje svůj názor tím, že neznáme žádné periplastové 



