\2 XXXIII. Václav Breindl: 



Materiál byl z řeky Orlice a jihočeských rybníků. Štiky byly 

 většinou prohlíženy v červenci a srpnu, v krvi štik prohlížených 

 v říjnu a listopadu jsem infekce vůbec neshledal. Jestliže Laveran 

 a jiní autoři označili nákazu touto specií za častou, jest mi proti 

 tomu dle své zkušenosti sděliti, že jsem infekci i v teplých měsících 

 shledal pouze ve třetině ze všech prohlížených štik. Nákaza tato 

 byla však tak nepatrná, že byla zřejmá jen na praeparátech z čerstvé 

 krve, avšak na barvených bylo lze ji dokázati teprve po velmi dlou- 

 hém hledání. Infekci jsem shledal výhradně u štik říčních, štiky 

 z rybníků nevykazovaly vůbec nákazy (prohlížení se dalo v srpnu 

 a září). 



Pozorována ve fysiologickém roztoku je specie tato odlišná od 

 jiných specií na prvý pohled patrnou dualitou forem, jež Lavéran 

 a Mesnil nazvali varieras parva a magna. Rozdíly velikosti jsou zde 

 velmi značné, var. magna je téměř dvojnásobné velikosti než var. 

 parva. Již za živa jsem pozoroval rozdíly v plasmě, která se jeví 

 úplně čirá při varieté malé a naopak nažloutlý nádech jeví u formy 

 veliké. I v délce bičíku vzhledem k ostatnímu télu jsou variety roz- 

 dílné. Kdežto u formy parva je bičík vždy tak dlouhý, ano i delší 

 než tělo, je u variety magna vždy daleko kratší těla. Rozdíly v po- 

 hybu záleží v tom, že var. parva nečiní nikdy tolik vln a nejeví tak 

 prudkého mrskavého pohybu jako var. magna, která má známý cha- 

 rakteristický pohyb Trypanosom. 



Dlužno se ještě zmíniti o poměru zastoupení obou variet, což 

 autoři neudávají. Shledal jsem, že ve většině infikovaných štik var. 

 parva byla převládajícím typem, jen v málo případech byla početná 

 rovnost obou forem. 



Var. parva měří 20 — 25 n pro tělo, délka bičíku 20 n, šíře 2 /*, 

 var. magna měří 24—38 \i pro tělo, 16 n pro bičík, šíře 3—4 /i. 

 Forem přechodních jsem nenalezl. 



Trypanosoma Eemaki var. parva má na barvených praeparátech 

 plasmatickou strukturu hyalinní, barvící se po méthode Giemsové 

 velmi slabým modrým nádechem. Rozlišení ento- a ektoplasmy mizí. 

 Granulace rovněž není. V místech, kde leží jádro, jeví plasma úplně 

 světlé místo, což jest analogické světlému dvůrku, jejž jsem pozoroval 

 u Trypanosoma Danilevshyi. Kinetonuhleus je malý, nejmenší ze všech 

 specií, je sférický a barví se Giemsovou methodou červeně až fialově- 

 modře. Leží na samém konci těla, takže část těla za ním je velmi 

 krátká, zašpičatělá. TrophonuUeus leží proti var. magna u této formy 

 na rozhraní prvé a druhé třetiny těla, obdobně asi jako u Trypano- 



