ïrypanosorny a trypanoplasmy některých ryb českých. \o, 



a entoplasmatická je někdy dosti málo patrná, mnohdy i mizí. Kdežto 

 u forem Trypanosoma percae, T. granulosum, T. cobitis plasma je 

 silně zrnitá a obsahuje hojná granula plasmatická, je u této specie 

 bez granulí a hyalinní. Entoplasina je málo hustší než ektoplasma. 

 Giemsovým barvivem oddělí se nám vnitřní plasma temnějším modrým 

 tónem od vnější plasmy, která má tón světle modrý. Touže metho- 

 dou objevuje se kinetonukleus temně červený až modrý, je sférický 

 a leží u většiny individuí až na samém konci těla. Trophonucleus je proti 

 tělu značně veliký, je vždy ovální a barví se růžově až i temně čer- 

 veně. Jeví touto methodou strukturu odlišnou od jiných. Pravidlem 

 u něho je centrální prosvitající bod. Chromatická massa je rozložena 

 směrem k oběma pólům, většinou však k jednomu pólu více. Tato 

 chromatická hmota jeví zrnitou jemnou strukturu. V ní lze pak často 

 zříti několik větších temných, tmavě červeně až černě se barvících 

 granulí, obyčejně v počtu 4 — 12. Nemohu tvrditi, zda mají analogii 

 s chromosomy. Krajové vlákno s volným bičíkem se barví světle rů- 

 žově, ale tón velmi záhy mizí. 



Barvíme-li fuchsinem, kinetonukleus vynikne jako tmavě červený 

 bod, který jeví homogenní strukturu. Trophonucleus je slabě červený. 

 Lamella periplastová se nikdy nebarví, je úplně čirá, krajové vlákno 

 a bičík jsou růžově zbarveny, téhož tónu jako jádro. Výsledky podobné 

 obdržíme po methylové violetti a po Bismarkové hnědi. Methylovou 

 violettí se tinguje i periplast, a to tónem kalně fialovým, pak v ně- 

 kolika případech jsem shledal v trophonukleu rozestoupení chromatické 

 hmoty ostře a rovnoměrně k oběma pólům, takže centrální místo 

 prosvítající bylo značnější než při méthode Giemsově. Bismarkovou 

 hnědí obdrží se zase krásné výsledky v plasmě, která jeví velice 

 jemnou strukturu. Vedle rozdílů v plasmě liší se tato specie značnou 

 šíří těla, specielně však ektoplasmy, jako undulující membrány. 



Jak na praeparátech z čerstvé krve, tak i na barvených jsem 

 nalezl dvojí formu. Formy tyto se neliší snad délkou těla a bičíka, 

 nýbrž šíří a zakončením těla. 



Jedna forma je užší a vyskytuje se převážnou většinou. Při 

 všech infekcích jsem ji shledal jako formu převládající. Forma druhá, 

 vyznačující se značnou šíří těla proti formě prvé, vyskytuje se da- 

 leko řidčeji, při infekcích prostředních a malých mnohdy vzácně, při 

 velkých nákazách dosti hojné. Obě tyto formy se kromě šíře těla liší 

 zakončením jeho a polohou blepharoplastu. Kdežto forma užší zakon- 

 čuje ostře a protáhle, forma širší má konec daleko tupější a širší 

 Co se týče polohy blepharoplastu, leží tento u formy prvé na sa- 



