30 XXXIII. Václav Breindl: 



světlejší. Periplastová část undulující membrány v místech, kde jsou 

 vlny, jest úplně čirá. Všemi methodami lze jasně zříti myonemy. Zvláště 

 fuchsinem prvý z nich má tmavý červený tón, Giemsovým barvivém 

 tmavě modrý tón, methylviolettí tón fialový. Struktura jejich se zdá 

 granulovanou a je dosti kompaktní. 



Prvý myonem se táhne parallelně s kinetonukleem, začíná 

 v místech basálních diplosomat a mnohdy ohraničuje entoplasmu; 

 jindy lze sledovati polohu tří až čtyř myonemů v entoplasmě. Metho- 

 dou Heidenhainovou právě tak, jako methodou Giemsovou je sice 

 plasma také rozlišena v ento- a ektoplastnu, ale rozlišení není již pa- 

 trné tak ostře jako po fuchsinu. Prvou methodou má plasma vnitřní 

 tón tmavý, ektoplasma tón slabý. Myonemy se barví odlišně. Jeví se 

 jako jemná vlákna, zvláště pak prvý myonem, kolem něhož s obou 

 stran plasma je čirá. Granulovanost dělá dojem větší homogennosti. 

 Jemnost granulace je naopak nejlépe zřetelná methodou Giemsovou, 

 kde granula jsou tmavějšího tónu než plasma a jsou tím ostře odli- 

 šena. Touž methodou však mnohdy rozlišení vnitřní a vnější plasmy je 

 málo zřetelné. V samé plasmě lze někdy pozorovati vakuolu, a to blíže 

 kinetonukleu, ležící stranou něho. V jednom případe jsem ji shledal 

 značně velikou a vyloženou granuly. Kinetonukleus je protáhlý a značně 

 široký. Délkou odpovídá asi délce kinetonukleu u sp. Trypanoplasma 

 borelli, je však proti němu daleko širší. Měří 10 /*. Po fuchsinu se jeví 

 homogenní, temné červeně zbarvený. Vnitřní rozlišení není tu patrné, 

 ani různé jeho tvarové variace. 



Giemsovým barvivem jeví červený tón s vnitřní granulovanou 

 strukturou. Tato granula jsou snad obdobná chromosomům. Po methyl- 

 violettí má tón tmavě fialový až černý a mnohdy lze v něm zříti 

 zaškrcování chromatinu. Kolem kinetonukleu bývá pravidlem světlejší 

 místo v plasmě, jakýsi dvůrek. Nejrozmanitější strukturu však jeví 

 po méthode Heidenhainově. Je zřetelný ostře ve svých konturách. 

 Jeho velikost je poměrně k délce těla malá. Je však značné šíře. 

 Barví se tónem tmavě šedým až úplné černým. Ve většině případů 

 jeví homogenní strukturu. V mnoha případech však je patrná vnitřní 

 differenciace. Jeho struktura obsahuje granulování ; tato granula jsou 

 značné velikosti a v malém počtu. Takové stadium je řídké. Jako 

 velmi řídký případ uvádím, kdy se kinetonukleus jeví v podobé 

 pěti nestejně velikých dílů, navzájem odškrcených. První část jeho je 

 sférická, druhé dvé těsně u sebe a větší než prvá, pak část 

 čtvrtá sférická a značné velikosti, a posléze velmi protáhlá sužující se 

 část pátá. Celek je v slaběji se barvícím substrátu. Jindy zase kineto- 



