9 XII. Jindř. L. Barvíř: 



pojednání P. Termiera o krystalografických poměrech epidotu a zoisitu. 

 Termier totiž prohlašuje epidot za nerost zřejmě (très sensiblement) 

 orthorombický. 4 ) 



Krystalky epidotu od Jílového bývají skrovné velikosti, některé 

 menší nežli 1 mm, často dosahují od 1 do 5 mm délky, méně často 

 kolem lem, zřídka na 2 cm. Ponejvíce jsou skupeny ve druzy, při 

 čemž sáhají nejčastěji od jedné strany puklinky ke druhé a jen někdy 

 mívají terminální zakončení krystalografickými plochami. 



Barva jejich jest různá: od bledé, žlutavě zelené do tmavozelené 

 až černozelené. Většinou jsou kalný nebo málo průsvitný a nestejno- 

 měrně zbarveny, uěkdy i neprůhledný, menším počtem průsvitný 

 silněji. Bledě zbarvené krystaly nejsou snad, soudě aspoň dle zbarvení 

 samého tuze vzdáleny chemickým složením svým od zelenavých zoisitů, 

 než není mi lze na ten čas konati chemických analys. Všecky kry- 

 stalky náležejí však dle optických vlastností ku vlastnímu epidotu. 

 jsouce orientovány analogicky jako pistazzit. Rovina os optických 

 všude jde příčně ku délce, zhášeuí děje se rovnoběžně s podélným 

 směrem, optický charakter všechněch jest negativní. Také pleochroismus 

 jest analogický pleochroismu pistazzitu, jenže arci intensita barev 

 bývá různá pro různě zbarvená individua. Podobně velikost dvoj lomu 

 a úhlu optických os skýtá nějaké rozdíly, ale tyto nebyly měřeny, 

 poněvadž by nemohly býti provázeny chemickými analysami. 



Obrazy os optických v konverg. polar, světle mají v každém 

 vnitřním barevném prsténci kolem bodu osy optické rozdělení barev 

 na pohled zcela téže souměrnosti, jakou vídáme u nerostů soustavy 

 kosočtverečné, ale porovnáme li obrazy u obojích os optických, tu jedna 

 tmavá hyperbola v postavení 45° jest modře vroubena na straně kon- 

 vexní, druhá pak na straně konkavní, i jest disperse zcela zřetelně 

 nakloněná, jakož pro pistazzit bylo již Kleinem konstatováno. ') Tudíž 

 pak náležejí epidoty od Jílového dle optických vlastností do soustavy 

 monosymmetrické. 6 ) 



Ostatně shledají se mikroskopem ve hmotě epidotu od Jílového 

 místem četné drobné póry rozmanitého tvaru, uzavírající čirou teku- 

 tinu a bublinky plynové. 



4 ) Bulletin de la Société franc, de Minéralogie, Avril 1900. Sep. otisku str 18 



5 ) Neues Jahrbuch für Mineralogie etc., 1874, pag 13 a 14. 



6 ) Na monosymmetrickou povahu epidotu poukazuje zřetelně i povaha 

 leptanj'ch figur, jež obdržel a vyobrazil H. Baumhaueu v Sitzungsber. der k. b. 

 Akademie der Wiss. zu München. Mathem.-phys. Classe, Band V, 1875, pag. 104. 



