10 XII. Jindř. L. Barvíř:^ 



Úplný téměř nedostatek negativních hernidomat u epidotu Jílov- 

 ského jest dosti nápadný. Pouze v jednom případě bylo seznáno slabé 

 rýhování, připadající mezi sousední M a T asi do polohy hemidomatu 

 e (101), a jednou plocha málo od M ku T sousednímu ukloněná, 

 snad pouze vicinální ku M. Zjev takový naznačuje tuším zvláštní 

 morfologickou důležitost úhlu toho, jež ostatně i štěpností se prozra- 

 zuje, rovněž pak také zdá se nasvědčovati, že positivní hemidomata 

 epidotu mají poněkud jiný význam morfologický nežli hemidomata 

 negativní, čímž monosymmetrická povaha krystalů epidotových vysvitá 

 tím více. Proto také soudím, že má prozatím spíše jen geometrický 

 význam porovnávati tvary zoisitové se spojenými polovičními tvary 

 epidotu, jako na př. činí Bröggeb, jenž srovnává 15 ) 



(120) zoisitu se (102) -f (802) epidotu, 

 (130) „ „ (101) + (201) „ 

 (140) „ „ (302) + (502) „ 



Tvar epidotu byl se tvarem zoisitu již častokráte porovnáván, 

 a jak známo, původně ani nebyly rozeznávány tvary obou, nýbrž 

 zoisit kladen byl ku monosymmetrickému epidotu, až teprve Des 

 Cloizeaux r. 1859. opticky dokázal příslušnost zoisitu do soustavy 

 kosočtverečné. 16 ) Tak ovšem i Presl v nerostopise svém připojuje 

 zoisit ještě k epidotu, pro délku epidotu zvoliv postavení svislé, 

 nikoli horizontální, jak již jiní činili, a značí 



Svislé postavení délky krystalů epidotových jest arci přiměřenější 

 vzrůstu jejich nežli postavení nyní obvyklé, jež činíme vzhledem ku 

 konvencionálnímu způsobu stavění jediné roviny souměrnosti, i uka- 

 zuje nám zde tuším příroda sama, že takový způsob orientace jedno- 

 klonných krystalů, ač pro mnohé nerosty dobře se odporoučí, pro 

 jiné, n. p. právě pro epidot vzhledem ku vzrůstu a obyčejnému jich 



15 ) W. C. Brögger: Mineralien der südnorwegischen Augitsyenite. Grothův 

 Zeitschrift für Kry st., 1890, XVI, pag. 91. 



16 ) Srovn. Dr. C. Hintze: Handbuch der Mineralogie, II. díl pag. 202. 



17 ) Jan Sv. Presl : Nerostopis čili Mineralogia, sv. 3, v Praze 1837, str. 472, 

 atlantu výkresy č. 1024 až 1038. 



