12 XII. Jindř. L. Barvíř: 



úhlem ku předu, kosočtverečné pyroxeny dříve vůbec, dosud pak 

 ještě často vidíme stavěti dle konvencionalního způsobu tupým úhlem 

 napřed, ačkoli Tschermak navrhl, aby analogicky ku stavění jedno- 

 klonných pyroxenů i kosočtverečné byly stavěny ostrým úhlem hrano- 

 lovým ku předu. Příroda pak sama ukazuje nám pravou analogii tam, 

 kde shledáváme srostly pyroxeny kosočterečné s pyroxeny monosym- 

 metrickými, a potvrzuje mínění Tschermakovo. 



Hlavní jádro pozorování epidotu se zoisitem vidím v porovnání 

 štěpného tvaru epidotu se štěpným tvarem zoisitu, a tu nalézáme 

 poněkud podobný poměr, jaký shledáváme mezi štěpnými tvary am- 

 fibolů a pyroxenů : 

 úhel štěpný amfibolů dosahuje prům. 12á 1 [ 2 °, 



příslušný štěpný úhel u pyroxenů analog, orientovaný ca. 88°, 

 úhel štěpný epidotu = 115°24' ; zoisitu 90°. 



Lze tudíž souditi tuším na poněkud podobný rozdíl ve struktuře 

 molekul mezi epidotem a zoisitem jako mezi amfiboly a pyroxeny. 



Vysvítajíť přirovnáním štěpných tvarů řečených nerostů ještě 

 následující poněkud podobné zvláštnosti. - 



Jednoklonné pyroxeny a amfiboly mají příbuznou plochu oo f oo 

 jakožto rovinu Symmetrie, rovinu srůstu obojích nerostů a rovinu 

 jednoho hlavního optického průřezu, jenž právě jest rovinou os opti- 

 ckých, — pak rovinu oofoo jakožto obyčejnou rovinu dvojčatnou 

 stejného směru v obou nerostech. 



U kosočtvereČDých pyroxenů rovina os opických připadá do ji- 

 ného pinakoidu, nikoli clo onoho, jenž má analogickou polohu se 

 klinopinakoidem pyroxenů jednoklonných Proto také, srůstají-li koso- 

 čtvercem pyroxeny (hlavně hypersthen) s jednoklonným amfibolem, při- 

 padají na sebe Tschermakův <x> P <x> pyroxenů a oofw amfibolu 

 jakožto roviny srůstu, roviny Symmetrie a roviny jednoho hlavního 

 opt. průřezu, nikoli však již v obojích jako rovina os optických. 

 Také Tschermakův oo P« u kosočtver. pyroxenů a oo P oo jednokl. 

 amfibolu jeví vzájemnost jen tak, že dle směru toho kosočtverečné 

 pyroxeny dají se štípati, jednoklonný pak amfibol činí někdy dvojčata 

 resp. dvojčatné lamely. 



U zoisitu a epidotu jsou morfologicky příbuzný prvého plocha b 

 se plochou T druhého. 



U zoisitu děje se dle plochy b dvojčatění. 22 ) u epidotu dle 

 plochy T 7 , zoisit štípe se dle plochy b (dokonale), epidot dle T (ne- 



i2 ) Srovn. pojednání Tschermakovo a Sipöczovo svrchu citované, tab. fig. 3. 



