O epidotu od Jílového. 13 



dokonale), rovina b jest u zoisitu hlavním optickým průřezem (někdy 

 i rovinou os optických), rovina T epidotu jde téměř rovnoběžně s ro- 

 vinou a b, zoisit srůstá rovinou b s rovinou T dle Tisrmiera, 23 ) při 

 čemž plocha a zoisitu jakožto rovina souměrnosti jeho připadá do 

 směru plochy P (010) epidotu jakožto jediné roviny souměrnosti 

 tohoto. 



Poněvadž však zoisit, pokud by byl nerostem kosočtverečnýin, 

 měl by tři roviny souměrnosti, doufám, že nalezne se srůst epidotu 

 a zoisitu i takový, kde při společném směru plochy b zoisitu a T 

 epidotu bude rovina Symmetrie epidotu P rovnoběžná ku oP zoisitu, 

 pak bude i rovina os optických zoisitu ß rovnoběžná s rovinou os 

 optických epidotu, takový pak srůst jevil by i analogii podélného směru 

 v obou nerostech, jaká přece také shledává se při srůstu pyroxenů 

 s amfiboly, když i právě amfibolové mikrolithy uzavřené v zoisitech 

 bývají obyčejnou délkou svojí rovnoběžný ku podélnému směru 

 zoisitu. 



V pojednání tomto bylo konstatováno, že epidot u Jílového 

 v okolí Studeného se vyskytující, ač jeví různě intensivní zbarvení, 

 přece vSechen náleží soustavě jednoklonné, má analogickou orientaci 

 optickou a vš ichen jest opticky negativní. Na krystalcích seznány 

 tvary M, T, r, i, l, a, », o. Dále byl srovnáván význam epidotovýoh 

 hemidomat postavení hlavního v poloze dvojčatné, ku kterémuž účelu 

 byly vyvinuty jednoduché vzorce. Posléze bylo poukázáno na při- 

 bližnou analogii morfologických rozdílů mezi epidotem a zoisitein, jaká 

 j • - v j B6 mezi amfiboly a pyroxenv. 



**) Svrchu citov. pojedn. str. 10 lig. 1. 





>KM KHAMM • DBA. i l)T. OIlKORA V VU AZU, 



