12 XX. E. Mencl: 



místě přikládá se k anastomose kolmo na její směr vlákno neuroglie. 

 Při smrštění následkem kon-ervace se plasma anastomosy povytáhla 

 neuroglií. 



Také anastomosy, jak je kreslí V. Růžička, vzbuzují u mne po- 

 chybnosti, a to z důvodu výše uvedeného, že anastomosy tangenciálně 

 do jedné z buněk vbíhající, jak měl jsem příležitost na vlastních prae- 

 parátech se přesvědčiti, jsou pravidelně falešné. Tímto nechci ovšem 

 zcela kategoricky popírati bez prohlédnutí praeparátů jmenovaného 

 autora jeho nález. Dojem pravdivosti činí anastomosa z míchy mor- 

 Čete na obr. 22. autorem podaná, ale jen do jisté míry. Dle zobra- 

 zení soudím, že jedoá se tu o anastomosu mezi oněma dvěma buň- 

 kami nahoře v levo, na nejvýše ještě mezi oběma v právo, ale ana- 

 stomosa střední (mezi spodní z levého páru a spodní z levého) je 

 určitě nesprávná. (Již anastomosa pravého páru je podezřele ostře 

 lomená a ještě více ona „střední", jak jsem ji právě označil.) 



Struktura anastomos, jak jsem pozoroval, je táž jako struktura 

 cytoplasmy. Rozdíl mezi oběma je jen ten, že plasma anastomos je 

 hyalinnější, totiž granulace jeho není tak hustá, Nisslova tělíska ob- 

 sahují jen v blízkosti buněk tak hustě jako buňky samy; opodál jsou 

 tělíska Nisslova o poznání menší a řidší. Tyto okolnosti, jakož i ta, 

 že čím kratší je plasmatické spojení, tím je širší a naopak přivedly 

 mne k náhledu, že anastomosy mají původ svůj v nedokonalém roz- 

 dělení prvotné buňky gangliové; toto dělení totiž nepokročilo až 

 k osamocení dceřinných buněk, nýbrž nechalo je ve spojitosti plasma- 

 tickou anastomosou. Silnou oporou pro tento náhled je ještě konsta- 

 tování centrosfér v nejnovější době u všech skoro buněk gangliových 

 (pro elektrické centrum Torpéda: Lenhossék) a pak moje zkušenost, 

 že čím menší byl průřez lobu, tím více bylo lze nalézti anastomos, 

 tedy u individuí mladších. Toto moje mínění bylo upevněno, když 

 dostala se mi do ruky práce Ayersova s místem citovaným v histo- 

 rickém přehledu. Na řezech elektrického centra, kde velikost celého 

 mozku (a mimo to i jisté histologické zjevy) svědčila o tom, že jedná 

 se tu o vyspělý, zvláště veliký exemplář Torpéda, na těch nalezl jsem 

 anastomosy neobyčejuě sporé, skoro žádné. Výklad vzniku anastomos 

 tohoto druhu je dle mého mínění rozhodně nepoměrně přirozenější 

 a přijatelnější než výklad Brownûv, jenž na základě falešné anasto- 

 mosy (kde na přič je patrná contoura) vyslovil náhled, že spojení 

 intercellularní u gangliových buněk vznikají tím, že plasma dvou 

 buněk proti sobě se vychlípí, vychlípeniny se sobě vstříc protahují, 

 až konečné po doteku splynou oba v jednolitou anastomosu, kterýžto 



