12 XXIL František Tilšer: 



Aui k otravnému vlivu spisu toho na náš život národní, již 

 nyní až příliš zřejmému, uemá prof. Raýman — zacházeje jen s jedy 

 život fysický ohrožujícími — bližšího zření, patrně z přesvědčení, jež 

 z jeho obrany lze vyčísti, že Marešovy konečné vývody jsou tak ne- 

 smyslné, že člověk zdravého rozumu si jich ani nepovšimne. 14 ) 



Dějiny kulturního vývoje lidstva nás však poučují, že právě 

 největší nesrovnalosti docházely víry nejpevnější. Připomeňme sobě 

 jen vliv nejnesmyslnější středověké scholastiky a všeho toho, co 

 v dobách iukvisice bylo za neomylná dogmata prohlašováno, pro co 

 nejšlechetnější lidé mučeni a páleni, pro co proudy nevinné lidské 

 krve prolévány, co však inkvisitory fanaticky hájeno, přemnohými vě- 

 řeno a mnohdy i zdůvodňováno výrokem : credo quia absurdum est — 

 věřím, poněvadž je to nesmyslné. 



Porovnáme-li účinky, jaké měla scholastika středověká na mysl 

 lidskou s účinky scholastiky moderní, neshledáme téměř žádného 

 rozdílu ; snad jen ten, že ona šířila bludy a klamy jménem víry, tato 

 činí totéž jménem vědy. Fanatické hájeuí největších nesmyslů jako 

 svaté pravdy shledáváme stejně zde i tam. 



Ve spisu Marešově jako v mnohých jiných pracích vykonaných 

 za vlivu Kantovy metafysiky nalézáme hojnost dokladů tohoto tvrzení; 



14 ) V rubrice „Literatura" téhož čísla „Živy" (str. 175 — 176) připomíná 

 prof. Raýman při svém posudku díla Marešova články fysiologické od r. 1898 

 v „Živě" uveřejněné, „od které doby „Živa" do jedině oprávněných kolejí 

 expérimental ných nauk přírodních eoccihtiiýcli byla zaváděna," a které se čte- 

 nářům zdáti musily nepřímou polemikou proti článkům do roku toho vyšlým, 

 bývalým spoluredaktorem Marešem redigovaným, z nich že poznají čtenáři rozdíl 

 pojímání jeho a prof. Mareše lépe, než se může státi pouhou úvahou o knize. 

 K tomu připojuje: „Kniha je v přírodovědecké literatuře celého světa tendencí 

 svou unikem, neboť nám známo není, že by století přírodovědeckými výzkumy 

 bohaté, končilo živým sporem o principie přírodovědeckého poznáni — jak praví 

 Rivnáčův prospekt této knihy." 



Nebylo dobře při posuzování knihy pronésti úsudek na základě citátu 

 z prospektu knihkupcova, neboť v knize Marešově shledáváme: „Století tak 

 bohaté odbornými vědeckými výzkumy, končí živým sporem o základné principie 

 vědeckého poznání" (str. IV). — A to je úplně pravdivé. Za prospekt knihkupcův 

 nemůže býti činěn zodpovědným spisovatel, dokud není dokázáno, že ho sám 

 sestavoval nebo alespoň schválil. 



Zda-li prof. Raýman dobře učinil, že na konci svého posudku doporučil 

 čtení knihy té svým posluchačům v laboratoři i učebně, aniž je na nesrovnalosti 

 upozornil, nechávám soudu laskavých čtenářů; já bych je byl před čtením spisu 

 toho varoval jako před zaměstnáním duchamorným. 



