Kdo hlásá pravdu: Kant či Lamarck a Monge? 15 



a Pelrohradě zápolily ve snaze o připoutání nejslavnějších tehdy 

 učenců ku svým pracím vědeckým. 17 ) 



Z konečných úsudků, jež prof. Hastie pronáší o činnosti Kantově 

 jsou zvláště dva hodný, aby vzbudily zájem nejvšeobecnější. První se 

 týká poměru Kastový kosmogonie k tJieorii evoluční, a následkem toho 

 i k náboženství a theologii. Spatřujeme tu Kanta vylíčena jako vlast- 

 ního velikého zakladatele kosmické théorie evoluční, kterou ve století 

 XVIII. klestí cestu Spencerovi a Darwinovi v století XIX. „Podle 

 Kasta." praví Hastie, „kosmický vývoj přírody má své pokračování 

 v historickém vývoji člověčenstva a dovršuje se v mravní dokonalosti 

 jednotlivcově." (Str. LXXXVII.) — Kantovou kosmogonií má počíti 

 nové vědecké pojímání Boha. „Jest kosmický theismus, jediný to 

 pravý podklad ku smíření vědy s náboženstvím. Zásada jejich ko- 

 nečného souladu nachází se již zde v Kantovi. Náboženství a věda 

 jsou v posledku jedno a totéž: první slovo náboženství je poslední 

 slovo vědy. A véda, jakožto nejposlednější odhalovatel božské vůle, 

 musí býti hlavní, nový činitel v theologii nadcházejících století." 

 Str. XCVIII.) 



Druhým konečným úsudkem charakterisuje Hastie Kantovo arci- 

 dílo „Kritiku čistého rozumu"-, kterou, jak známo, hodlal Kant na 

 dobro rozřešiti problém lidského poznání. 



Když byl v posledním odstavci svého úvodu dal výraz obdivu 

 Kantovu tvůrčímu veleduchu, jenž dle výroku tolika uČeuců položil 

 nejširší a nejhlubší základy vědě přírodní, stále a bezpečně se vyví- 

 jející, praví: „Ačkoliv toto uznávám, nemohu se připojiti k těm, kdož, 

 jako sám Helmholtz litují, že Kant vůbec opustil obor vědy přírodní, 

 aby se povznesl do říše čistě spekulativního myšlení. Tento další 

 vývoj byl u něho nevyhnutelný, a byl by se stal, ovšem snad s jinými 



1T > Prof. II a. -tik líčí zevrubně počínání krále-filosofa, jenž povzbuzen vzory 

 francouzskými jednal dle Mastného přesvědčení, že politicky rozvoj ve státě muže 

 jediné tebdy prospívati, kráčí-li ruku v ruce s pokrokem vědy, a proto dělil 



'.u energii bvojí činné mysli mezi povznášeni vědeckých děl v Prusku 

 a politické komplikace miniu Prusko, které jej přivedly na pokraj války sedmi- 

 leté. Připomíná dále, kterak Bed&xou Vi.i.ik v pohnul nejslavnějšího matlu' 

 matika a fysika tě duby. Lkorabdj Kit.kka, aby opustil r. 1741 Akademii 



Petrohrade a reorganisoval Akademii berlínskou, a kdy/, poloslepý Ew-kb 

 Ke navrátil k naléháni K\iu:r.v II. do Petrohradu r. 1766, dovedl přičiněním 

 [■■li/ odmítl pozváni krále i carevny připoutali ^ maihe 

 matické tuď: berlínské Akademie prvního mathematika francouzského 

 Emobahoj i, j>tk'< uej kvélejél ozdoba svého dvora. 



