20 XXII. František tilšer: 



nýbrž o poznání předmětů přírody, především tellurických, obklopu- 

 jících nás všude, kdekoli se na povrchu zemském nalézáme. Nesdílíme 

 názoru Kantova v závěrku jeho kosmogonie proneseného o této „kouli 

 tak bídné, protože je slunci tak blízká a proto, že mohla tak bídné 

 tvory vychovati", ale chceme především jako její obyvatelé poznati 

 předměty na ní bytující i zákony, jimiž jsou ovládány, jejich užitečnost 

 či škodlivost; vůbec zákonitou souvislost všeho na ní bytujícího, což 

 je nejprvotuějším předmětem našeho pozorování, základem vší naší 

 práce hmotné i duchové. K tomu nám však Kantova kosmogonie 

 ani málem nepřispěje. Proto jsem já, poznav zhoubnou podstatu 

 Kantovské metafysiky, a vida jak mocně dosud na rozmnožení zmatku 

 ve všech oborech našeho vzdělání působila, zavrhl Kantovo učení na- 

 prosto, neboť od něho žádné spásy očekávati nelze. 



Účelný prostředek k zabezpečení trvalé nápravy nesnesitelného 

 nynějšího stavu v lidské společnosti mohl jsem po poznání pravé 

 podstaty nauky Mongeovy spatřovati jedině v návratu k nejprvot- 

 nějším počátkům veškerého vývoje lidského poznání jako nejbezpečnější 

 podmínce dosazení pevných základu pravé vědy, která se neliší ničím 

 od pravé filosofie, stejně pravdu vyhledávající. Kterak na cestě nové 

 nutno pokračovati, k tomu poskytuje poznání podstaty nauky Mon- 

 geovy, jež se osvědčuje jako bezpečně pravdivá při vykonáváni 

 různých prací hmotných, k našemu životu potřebných, hojně spoleh- 

 livých pokynů, které však dosud hlavně působením Kantovy metafysiky 

 obecně poznány a pochopeny nebyly. Ěídíce se těmito pokyny, 

 k nimž nemálo přispěl pracemi svými slavný předchůdce Mongeův, 

 Leonard Euler, poznáváme, že je nutno vyplniti zející propasti na- 

 stalé průběhem dosavadního neuvědomělého, přece však zákonitého 

 vývoje ducha lidského, mezi pomníky, které od počátku života kul- 

 turního zanechali svědomití pracovníci všech národů kulturních. Zejména 

 musíme k jasnému uvědomění přivésti všeliké výkony lidského ducha 

 od nejdávnějších dob starých Egypťanů k Thaletovi, Sokratovi 

 a Demokritovi, Platonovi a Aristotelovi, od výsledků práce těchto 

 veleduchů pak k Desoartesovi, od Descartesa k Newtonovi, Eulerovi 

 a Mongeovi, pilně na mysli zachovávajíce díla všech poctivých pracov- 

 níků o poznání pravdy usilujících, zvláště obou Baconů, Jana Amosa 

 Komenského, John Lockea a Davida Humea. 



Prostředky k docílení této souvislosti vývoje lidského poznání 

 jsou stručně vyznačeny v mé studii, v níž se odvolávám k obšírnému 

 svému spisu věnovanému památce Mongeové. Hlavní význam výsledků, 

 k nimž jejich upotřebením dospějeme v tom záleží, že bude jimi lze 



