Kdo hlásá pravdu: Kant či Lamarck a Monge? 23 



Důležité otázky vržené do světa vědeckého tak mnohoslibným 

 ale bezúčelným, ba nebezpečným návrhem glasgowskóho professora 

 of divinity, aby nahrazena byla Kantova chimérická metafysika jeho 

 kosmogonií, nutkají k rozřešení pokud jen možno dokonalému dříve 

 než může býti učiněn počátek provádění nového, pravého návrhu na 

 odčinění bludů a přehmatů jí způsobených s nadějí ve zdar podni- 

 kání. Nutným rozlišením obou nejvyšších problémů v přirozené jejich 

 posloupnosti, o jichž řešení usilovalo lidstvo jako zvláštní druh tvorstva 

 pozemského od prvopočátku svého vědomého bytí, odstrauěn sice závoj, 

 který skrýval mnohých dosavadních záhad spletitost; avšak to k jasnému 

 určitému rozluštění záhadných otázek Hastieovým návrhem vzbuzených 

 nikterak nestačí. Z nejnovějších systémů, krytých proslulými jmény 

 přírodozpytcň: Avenarius, Mach, Ostwald a Pearson nevystihuje 

 žádný, třeba Kantovi metafysiku částečně neb docela zavrhoval, rozdíl 

 obou problémů. 



Vůdčí idée vývoje století XIX. , jež dospěly pěstováním věd 

 přírodních k úspěchům téměř zázračným, jež byly u vývoji spo- 

 lečnosti lidské upotřebeny, mají dle návrhu professora Hastieho sle- 

 dovati od počátku století XX. cíle nejvyšší. Východištěm má býti ko- 

 smická evoluční théorie Kantova, podle níž, jak professor Hastie vy- 

 kládá, má kosmický vývoj přírody své pokračování v historickém vý- 

 voji člověčenstva a dovršuje se v mravním zdokonalení jednotlivcově. 



Kdož by nesouhlasil s cílem, jenž má býti dosažen, a kdož by 

 nevítal návrh činěný proťessorem university tak věhlasné, s nejupří- 

 mnějším nadšením, kdyby návratem ku kosmogonii Kantově byl sku- 

 tečné zabezpečen pravý podklad ku smířeuí védy s náboženstvím, 

 což bylo už před pul třetím stoletím ideálem Jana Amosa Komenského. 

 Kdož by nesouhlasil s bohoslovcem, který na konci století XIX. vyznává 

 světovou řečí anglickou: „Náboženství a véda jsou v posledku jedno 

 a totéž, první slovo náboženství je poslední slovo vědy." Jak bychom 

 nebyli potěšeni tímto výrokem, když sobě připomeneme dobu vyhnance 

 K<).mi-.>-ki.iio. kdy šíření nového Kopbrníkova názoru světového helio- 

 centrického. Gallileim a Kkpplebem opraveného, bylo trestáno krutou 

 vládou římské hierarchie doživotním vězněním neb upálením, poněvadž 

 nesouhlasilo se zněním Mojžíšovi Genese, a když nyní spatřujeme, 

 kterak celé kosmogonie mosaická je zavrhována protestantským theo- 

 logem. Zejména veta, kterou vzdává doctor of divinity hold vědeckému 

 bádání slovy: „A vedu jakožto poslední odhalovatel božské vůle musí 



býti hlavni nový činitel v theologii nadcházejících století", musí nit* 



naplniti opravdovým uspokojením. 



