28 XXII. František Tilšer: 



aniž podal nejmenšího mathematicky přesně formulovaného důkazu 

 aneb pokusného dokladu pro své domnělé reformy. Zvláště pak vytýká, 

 že Kant ani později, vydávaje roku 1786 své „Metafysické základy 

 vědy přírodní* 31 ) ony nešťastné pokusy neodvolal. — Úsudek tento 

 patrně souhlasí a je doplněn mým důkazem ve studii provedeným, že 

 Kant ani základům Euklidovy geometrie nerozuměl. 



V předmluvě k prvnímu spisu polemickému věnovanému těles- 

 nému lékaři Bedřicha Velikého — doktoru Janu Krištopu Bohliovi 

 jeví Kant tolik domýšlivosti ničím neodůvodněné, při naprostém ne- 

 dostatku positivních vědomostí, jichž mohl nabyti jen přesnou prací 

 mathematickou a přírodovědeckou, že nad ní musíme přímo žasnouti. 32 ) 



Ještě mnohem žalostnější výsledek shledáváme zkoumáním 

 mechanické kosmogonie, na jejíž základě se snaží prof. Hastie za- 

 bezpečiti Kantovi slávu původce evoluční théorie. 



Neznám však v kulturních dějinách lidstva žádné jen poněkud 

 vynikající osobnosti., která by se byla proti idei evoluční théorie vůbec 

 veškerou svou činností v té míře prohřešila, jako protestantský extheolog 

 Kant, podle něhož evoluce člověka začíná teprve po smrti. 



Ve své studii jsem ukázal, jak Kant opovrhoval při hájení své 

 chimérické metafysiky ideou ponenáhlého vývoje ducha lidského : 

 všechno před ním vykonané zavrhl a svůj čistý rozum za neměnitelný 

 kanón všeho vědění pro všechny časy prohlásil. 



V charakteristice nových směrů kulturního vývoje ve stol. XIX. 

 v úvodu k tomuto pojednání jsem vytknul, že pravým zakladatelem 

 théorie evoluční jako integrující části problému lidského poznání, 

 a pravým předchůdcem Spencerovým a Darwinovým je Jean Babtiste 

 de Lamarck, k jehož dílu se na jiném místě vrátím a blíže vyložím 

 jeho poměr k snahám a cílům Gasparda Mongea i vývoji théorie 

 evoluční v pracích Spencerovýoh a Darwinových. — Že Kant není ani 

 zakladatelem kosmické théorie evoluční ukazuje professor Hastie sám 



31 ) Immanuel Kant's Sämmtlicbe Werke. Herausgegeben von Karl Rosen- 

 kranz und Friedr. Wilh. Schubert. Fünfter Theil: Schriften zur Philosophie der 

 Natur. Leipzig. 1839. — Str. 308—436. Metaphysische Anfangsgründe der Natur- 

 wissenschaft. 



3i ) Ku charakteristice ducha, v němž tento první spis Kantův je psán, 

 uvádím jen tyto dvě věty z předmluvy, jež i Dr. Dieterich vedle jiných ve svém 

 spisu „Kant und Newton" (str. 160/1) cituje: „Nyní můžeme se směle odvážiti, ne- 

 vážili si vážnosti Newtonů a Leibnizů, kdyby se měla protiviti pravdě a nedbáti 

 iádných jiných přemluv, než pokynů rozumu." — „V následujícím pojednání 

 nebudu váhati, zavrhnouti otevřeně tvrzení muže sebe slavnějšího, když se illén.lll 

 rozumu představuje jako falešné." L . 



