32 XXII. František Tilšer: Kdo hlásá pravdu: Kant či Lamarck a Monge? 



Vysvětlení formulí (I). (II); (III) jest k tomu bezpečným výcho- 

 distěm. Kant se jejímu řešení úplně vyhnul, ačkoli byla základní otázkou 

 všech filosofických badatelů od dob nejdávnějších. Užívání obrazů, jež 

 jsou výsledkem typické činnosti člověka, jako pomůcek hmotných, 

 ducha filosofického nedůstojných, zavrhl, a výsledek všeho zkoumání 

 zákonitosti té nahradil prázdnou frází, formami smyslného na- 

 zírání a priori. Mezi prvními řeckými filosofy, kteří se řešením 

 této otázky zaměstnávali, setkáváme se s dvěma hlubokými mysliteli, 

 Anaxagorem a Demokritem, kteří byli první, kdož o podmínkách vidění 

 a zákonitém zobrazování předmětů viděných psali. A právě Demokrit 

 je zároveň prvním myslitelem, který po řešení prvního problému lidského 

 poznání na základě určitého zobrazování dospěl k racionální kosmo- 

 gonii, jíž došlo řešení problému druhého jasného, určitého a podnes 

 platného výrazu v soustavě atomistické — poprvé. 



Prof. Mareš zahajuje svůj spis Demokritem, líčí ho jako realisti- 

 ckého materialistu; o jeho pracích ideálních, jaké vykonal, nemá 

 zajisté tušení. Kdyby měl, nemohl by tvrditi, že idée člověka předcházejí 

 věcem, nýbrž uznal by, že ideí nabýváme a posteriori pozorováním 

 předmětů daných, skutečných, a že Idealismus a realismus nezáleží na 

 vůli člověka, nýbrž na důvodech hlásaných samou božskou přírodou. 



Tato vysvětlení stačí k dotvrzení mých důkazů, které jsem ve 

 své studii podal o chimérické podstatě Kantovy metafysiky i k po- 

 znání, že Kant ani problém druhý, kosmické théorie evoluční řešiti 

 nemohl, neznaje nejprvotnějších základů geometrie a zavrhuje způsob 

 jedině pravý poznávání těles přírody, pozorováním smysly zraku a hmatu. 



Zbývá ještě zodpověděti otázku, kterak lze vysvětliti vznik bludů, 

 které se v Kantových pracích vyskytují. K tomu bylo by třeba sledo- 

 vati jej bedlivě při jeho další mnohaleté činnosti i u vypěstování 

 metafysiky. Na tomto místě tak učiniti nemohu; bude to předmětem 

 příštího pojednání, v němž vyložím i prostředky k bludů těch překonání. 



Avšak už po tom všem, co jsem o Kantové činnosti a její vý- 

 sledcích předeslal, uzná zajisté každý, že pohromy způsobené 

 jeho učením ve všech oborech lidského vědění a konání 

 i sou jen přirozeným následkem jeho mámení, tím ne- 

 bezpečnějším, ze jsou namnoze slaveny jako vymoženosti 

 nejvyššího ducha filosofického, jak jsme i u nás poznali 

 z otravného spisu professora War eše „Idealism a realism 

 v přírodní vědě" i zmatečných posudků jej velebících. 



Nákladem Královské České Společnosti Nauk. — liskem Dra. Ed. Grégra v Praze. 



