XXV. 



Užití jodiiionobroiuidu při analyse tuků a olejů. 



Josef Hanuš. 



Předloženo v sezení 21. června 1901. 



K dokazování nenasycených sloučenin — kyselin řady: CnH-m-iO^ 

 CnHin-iO^ C n H- 2n . G 3 atd. — v tucích a olejích používá se jich 

 chování k halovým prvkům ; sloučeniny tyto addují totiž prvky skupiny 

 chloru v poměru nenasycených vazeb, v jich molekulách přicházejících. 

 Množství addovaného prvku, vyjádří-li se v procentech, jest pak měrou 

 veškerých nenasycených kyselin ve zkoušeném tuku, z něhož možno 

 přibližné souditi nejenom na složení těchto látek, ale i na jich po- 

 měrné množství. 



K addici navrhovány postupem času brom a jod. Brom sám 

 o sobě, aniž třeba nějakého přenášeče, ihned se nenasycenými slou- 

 čeninami adduje, kdežto jod pouhý jen velice pomalu a nedokonale 

 uvolňuje nenasycených vazeb; použije-li se však některého přenášeče, 

 stává se addice jodu dokonalou, ve velice četných případech kvanti- 

 tativní. Práce s bromovými roztoky, z nichž snadno brom uniká, jest 

 nepříjemná a vyžaduje při pokusu samém jistých opatření, by ne- 

 nastaly tokáním ztráty bromu, které by addici zvyšovaly; proto ne- 

 nalezlo určování čísla bromového všeobecného rozšíření, ač ješté 

 v nejnovějších dobách činí se pokusy směřující k zavedení tohoto 

 čísla, jelikož stanovení jeho vyžaduje muohem mené času. 



Všeobecné uznané pro tuky a oleje jest čísle jodové. Aby se ur- 

 čilo uvedené číslo, navrhnul Hübl r. 1884. roztok, jehož podnes se užívá. 

 ííiiblúv roztok se připraví smícháním stejných objemů alkoholického 

 roztoku jodu (26/7) a alkoholického roztoku chloridu rtutnatého (30g). 

 Addiční rychlost roztoku Hflbleifl odporučeného není však taková jako 



Iř. ra»theraaticko-pfir<jdovidccká. 1901. 1 



